ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року	справа № 380/12060/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (вул. Кульпарківська, 95, м. Львів, ЄДРПОУ 01996740) про визнання протиправним та скасування рішення,-
в с т а н о в и в:
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», у якій позивач просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Психіатричної медико-соціальної експертної комісії № 1 Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи», оформлене актом огляду МСЕК № 2070.
Ухвалою суду від 18.06.2025 позовну заяву залишено без руху в порядку ч. 1 ст. 123, ч. ст. 169 КАС України та встановлено позивачу строк, протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду обґрунтованої заяви щодо поновлення пропущеного строку на звернення до суду з наведенням поважних причин його пропуску та наданням доказів щодо фактів і обставин, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися до суду із позовом.
Ухвалою суду від 02.07.2025 позовну заяву повернуто позивачу в порядку п.п. 1, 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки позивачем не усунуто недоліків позовної заяви, а наведені представником позивача у заяві обставини про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення з даним позовом до суду визнано неповажними.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі №380/12060/25, а справу №380/12060/25 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
17.03.2026 справа №380/12060/25 надійшла до Львівського окружного адміністративного суду та, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 17.03.2026, передана на розгляд головуючому судді Костецькому Н.В.
Ухвалою суду від 20.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 25 жовтня 2010 року Психіатричною медико-соціальною експертною комісією № 1 Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» (далі - Психіатрична МСЕК № 1) ніби то проведено огляд ОСОБА_1 , внаслідок чого встановлено їй третю групу інвалідності, на підставі чого складено акт огляду МСЕК № 2070, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 470626 від 25 жовтня 2010 року. Зауважує, що огляд 25 жовтня 2010 року на предмет встановлення їй інвалідності не проводився, а акт № 2070 складено за її відсутності і про його існування вона не знала. На думку позивачки рішенням МСЕК є актом індивідуальної дії, який має значні правові наслідки: визначає обсяг соціальних гарантій, розмір пенсії, право на пільги тощо. З огляду на викладене, вважає, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що відповідно до запису № 32 на сторінці 6 журналу обліку довідок МСЕК виданих інвалідам № 17 за формою № 157-4/о розпочатого 31 серпня 2010 року та закінченого 21 лютого 2012року міститься запис про отримання 29 листопада 2010 року ОСОБА_1 довідки МСЕК за № 2070. Відповідно до журналу обліку протоколів засідань МСЕК № 11 за формою № 157-5/о розпочатого 09 листопада 2010 року та закінченого 03 грудня 2010 року протоколом засідання від 09 листопада 2010 року ОСОБА_1 особисто отримала довідку серії 10 ААА № 470626 від 25.10.2010 року.
Вважає, що позивач без поважних причин на 15 років пропустив строк звернення до адміністративного суду; при цьому, жодних доказів поважності причин його пропуску не подав. Крім цього, позивачем не надано до суду будь яких доказів на обґрунтування та підтвердження своїх позовних вимог. Просить відмовити в задоволенні позову.
Представник позивачки в спростування заперечень та зауважень відповідача, висловлених у відзиві на позовну заяву, подав до суду відповідь на відзив.
Ухвалою суду від 30.03.2026 позовну заяву залишено без руху в порядку ч. 1 ст. 123, ч. ст. 169 КАС України у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду. 
Ухвалою суду від 03.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про повернення позовної заяви у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду та про відмову позивачу в поновленні строку звернення до суду. Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю прямих та беззаперечних доказів пропуску позивачкою строку звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою суду від 15.04.2026 залишено без розгляду клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду та про застосування висновків Верховного Суду під час вирішення судом клопотання про залишення позову без розгляду.
Ухвалою суду від 01.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Згідно довідки до Акта огляду МСЕК серії 10ААА № 470626 від 25.10.2010 року, виданої Психіатричною МСЕК №1, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено третю групу інвалідності з дитинства безтерміново; дата огляду 25.10.2010, акт огляду №2070.
Позивачка стверджує, що огляд 25 жовтня 2010 року на предмет встановлення їй інвалідності не проводився, а акт № 2070 складено за її відсутності і про його існування вона не знала. 
Вважаючи протиправним оскаржуване рішення відповідача, позивачка звернулась до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 №875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон №875-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 2 Закону №875-ХІІ інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.
Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я України. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів в особі їх республіканських органів (ст. 3 Закону №875-ХІІ).
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації обмежень життєдіяльності, викликаних порушенням здоров`я зі стійким розладом функцій організму, функціонування системи підтримання інвалідами фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» від 06.10.2005 № 2961-IV (далі – Закон № 2961-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За визначеннями наведеними у ст. 1 Закону № 2961-IV інвалід - особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав;
дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності та викликає необхідність надання їй соціальної допомоги і захисту; 
інвалідність - міра втрати здоров`я та обмеження життєдіяльності, що перешкоджає або позбавляє конкретну особу здатності чи можливості здійснювати діяльність у спосіб та в межах, що вважаються для особи нормальними залежно від вікових, статевих, соціальних і культурних факторів; 
втрата здоров`я - наявність хвороб і фізичних дефектів, які призводять до фізичного, душевного і соціального неблагополуччя.
Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення про МСЕК та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 3 Положення про МСЕК медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Згідно п. 4 Положення про МСЕК медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.
Пунктом 17 Положення про МСЕК встановлено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Згідно п. 19 Положення про МСЕК комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Комісія видає особі, яку визнано інвалідом або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому інвалід перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги (п. 24 Положення про МСЕК).
Пунктом 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.
Причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку (п. 14 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).
Згідно п. 21 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності у разі встановлення інвалідності і ступеня втрати здоров`я комісія розробляє на підставі плану медичної реабілітації, що обов`язково надається лікарем, або за участю лікаря індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначаються обсяги та види реабілітаційних заходів, методи та строки їх здійснення, засоби реабілітації та відповідальні за виконання. Комісія відповідає за якість розроблення індивідуальної програми реабілітації інваліда та здійснює у межах своїх повноважень контроль за її виконанням.
Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання інваліда, а також інвалідам, у яких строк переогляду настає після досягнення шістдесяти років - у чоловіків та п`ятдесяти п`яти років - у жінок (п. 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).
Відповідно до п. п. 23-25 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.
Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.
МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.
В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.
Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.
Згідно п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.
Як визначено п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.
Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії); обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 07.04.2004 № 183 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.04.2004 за № 516/9115) було затверджено Інструкцію про встановлення груп інвалідності (далі – Інструкція № 183 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
Пунктом 1.2 Інструкції № 183 визначено, що рішення про інвалідність ґрунтується на оцінці комплексу клініко-функціональних, соціально-педагогічних, соціально-побутових та професійних факторів. При цьому враховуються характер захворювання, ступінь вираженості порушених функцій організму, в тому числі, що значно впливають на професію, ефективність лікування, та реабілітаційних заходів, стан компенсаторно-адаптаційних можливостей організму, клінічний та трудовий прогноз, здатність до соціальної адаптації, потреба в різних видах реабілітації та соціальної допомоги, особисті установки, конкретні умови і зміст праці, освіта та професійна підготовка, вік, необхідність і можливість працевлаштування.
Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83, медико-соціальна експертиза повинна здійснюватись після повного та всебічного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, визначення клініко-функціонального діагнозу, соціально-психологічного стану, професійно-трудового прогнозу, отримання результатів відновного лікування, соціально-трудової реабілітації та інших даних, що підтверджують стійкий або необоротний характер захворювання. Хворого, який направляється на медико-соціальне експертне обстеження, представляє лікар, який лікує, або голова лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу. Для вирішення соціальних питань запрошуються представники власника підприємства, установи, організації, де працює хворий, або уповноваженого ним органу та профспілкового комітету.
З метою об`єктивної оцінки стану здоров`я і ступеня обмеження життєдіяльності при огляді у МСЕК в кожному випадку проводиться комплексне обстеження хворого: опитування, вивчення необхідних документів, комісійний огляд усіма членами МСЕК та оцінка стану всіх систем організму, вивчення всіх необхідних даних лабораторних та функціональних методів дослідження.
Після прийняття експертного рішення про групу інвалідності, визначення реабілітаційного потенціалу та реабілітаційного прогнозу складається індивідуальна програма реабілітації, де зазначаються конкретні заходи щодо реабілітації інваліда, передбачається їх послідовність, комплексність і терміни виконання, очікувані результати та критерії оцінки ефективності реабілітаційних заходів.
Залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють I, II, III групу інвалідності, а також причини інвалідності, зокрема: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; трудове каліцтво; професійне захворювання.
Підставою для встановлення третьої групи інвалідності, відповідно до п. 2.3 Інструкції № 170, є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або уродженими дефектами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності, в тому числі працездатності, які потребують соціальної допомоги і соціального захисту.
Критеріями встановлення III групи інвалідності є обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності в помірно вираженому ступені: обмеження самообслуговування I ст.; обмеження здатності самостійно пересуватися I ст.; обмеження здатності до навчання I ст.; обмеження здатності до трудової діяльності I ст.; обмеження здатності до орієнтації I ст.; обмеження здатності до спілкування I ст.; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ст.
Помірно виражене обмеження життєдіяльності визначається частковою втратою можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне зниження кваліфікації або зменшення обсягу трудової діяльності; значне утруднення в набутті професії чи в працевлаштуванні): значне зменшення (більше ніж на 25%) обсягу трудової діяльності; втрата професії чи значне зниження кваліфікації; значне утруднення в набутті професії чи в працевлаштуванні в осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії.
Аналіз наведених нормативно-правових актів для підстави для висновку, що особам, які звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) проводиться медико-соціальна експертиза. Обов`язковою умовою є наявність відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, спричинене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які зумовлюють обмеження життєдіяльності.
У межах проведення такої експертизи МСЕК визначає ступінь обмеження життєдіяльності особи, причину та час настання інвалідності, її групу (I, II або III), ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, потребу у сторонньому догляді, а також формує індивідуальну програму реабілітації та визначає інші заходи соціального захисту. За результатами експертизи МСЕК приймає відповідне рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії.
Спірні правовідносини у цій справі зводяться до вирішення питання правомірності винесення Психіатричною МСЕК №1 рішення від 25.10.2010, оформленого актом огляду МСЕК № 2070, про встановлення позивачці третьої групи інвалідності з дитинства.
Обґрунтування позову побудовані на тому, що позивачка участі у медичному огляді 25.10.2010 не брала та їй не було відомо про прийняття МСЕК оскаржуваного рішення.
Розглядаючи питання меж судового контролю у спорах щодо рішень МСЕК, суд виходить із того, що перевірка таких рішень має здійснюватися виключно через призму їхньої відповідності критеріям законності, визначеним процесуальним законом.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не є спеціалізованими установами у медичній сфері та не володіють спеціальними знаннями, необхідними для самостійної оцінки стану здоров`я особи, визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, під час розгляду таких справ суди не вправі здійснювати власну оцінку підставності прийняття медичних висновків, оскільки це виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права (зокрема, постанови від 26.09.2018 у справі №817/820/16, від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, від 30.11.2020 у справі №200/14695/19-а, від 29.12.2021 у справі № 638/2723/16-а, від 01.05.2026 у справі №280/26/24).
До повноважень суду не належить встановлення діагнозу, визначення групи інвалідності та відсотка втрати працездатності, оскільки такі дії є втручанням у дискреційні повноваження спеціалізованих установ.
Судовий контроль у цій категорії справ обмежується перевіркою дотримання процедури прийняття рішення МСЕК відповідно до вимог Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
Із долучених відповідачем до матеріалів справи доказів суд встановив, що позивачка неодноразово лікувалась в дитячому відділенні КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»: з 15.04. по 24.05.04; з 17.06. по 05.07.04; з 29.12.04 по 10.02.05; з 27.05. по 26.07.05; з 05.12.05. по 06.02.06; з 28.04. по 22.06.06: з 26.06. по 04.09.06; з 02.10. по 13.11.06; з 05.03. по 11.04.07; з 06.06. по 02.08.07; з 25.09. по 29.10.07; з 24.12.07. по 30.01.08; з 20.03. по 15.04.08; з 19.04. по 09.06.08; з 19.06. по 30.07.08: з 12.08. по 29.08.08; з 13.09. по 06.10.08; з 03.12. по 24.12.08; з 23.04. по 14.05.09; з 09.06. по 02.07.09; з 15.07. по 04.08.09; з 05.09. по 13.10.09; з 19.10.09. по 23.11.09; останнє стаціонарне лікування з 09.03.10 по 14.04.10, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок з медичної карти стаціонарного хворого №№ 5150, 7476, 10550, 4698, 5013, 3455, 10021/08, 2374/08, 3206/08, 4762/08, 8987/08,2956/09, 5047/09, 6264/09, 7338/09, 2956/09, 6264/09, 7338/09, 1667/10, 6405/0 
Відповідно до виписки №6405/0, в зв`язку з наявністю інвалідизуючої патології та втратою працездатності ОСОБА_1 підлягає скеруванню на МСЕК для вирішення питання надання групи інвалідності. 
Скеруванням лікарської консультативної комісії відділенні КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (форма №088-0) позивачку було направлено на проходження МСЕК для вирішення питання надання групи інвалідності. Діагноз при направленні на МСЕК: гебефренна шизофренія, в`ялотекучий безперервний перебіг, психопатоподібний синдром; соціально-трудова дезадаптація.
25.10.2010 Психіатричною МСЕК №1 Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи проведено очний медичний огляд ОСОБА_1 , про що складено Акт огляду №1905/2070 (почато експертизи: 25.10.2010, закінчення експертизи: 09.11.2010). 
Відповідно до вказаного Акту, за результатами проведеного медичного огляду, на підставі абзацу 3 пункту 2.3 розділу 3 Інструкції № 183, позивачці було встановлено третю групу інвалідності з дитинства, безстроково, про що видано довідку до Акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 470626 від 25.10.2010.
На підтвердження факту проходження позивачем особистого очного огляду МСЕК та ознайомлення позивача із оскаржуваним рішенням у жовтні 2010 року, відповідачем подано до суду наступні докази: 
- титульна сторінка та аркуш №6 Журналу обліку довідок МСЕК, виданих інвалідам (Психіатрична МСЕК №1, почато 31.08.2010, закінчено 21.02.2012);
- титульна сторінка та аркуш №3 Журналу протоколів засідань МСЕК (2062-2281, почато 09.11.2010, закінчено 03.12.2010).
Із наданих відповідачем доказів суд встановив, що в аркуші №6 Журналу обліку довідок МСЕК, виданих інвалідам - наявний запис №32 від 09.11.2010, зазначено прізвище, ім`я інваліда, який отримав довідку – ОСОБА_1 , серія і номер довідки – 10 ААА 470626, номер акта огляду – 2070, та міститься підпис в отриманні довідки. 
У аркуші №3 Журналу протоколів засідань МСЕК наявний протокол №155 засідання МСЕК від 09.11.2010, та запис №2070/13 із зазначенням прізвища, імені, по батькові – ОСОБА_1 .
Крім цього, відповідачем надано суду копію листа КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» від 13.04.2017 №178, адресованого Львівському обласному контактному центру Львівської обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 , наступного змісту: «Ваше звернення на гарячу лінію уважно розглянуто. Стосовно Вашого питання повідомляємо, що Вам встановлена III група інвалідності «інвалід дитинства» від 25.10.2010р безтерміново. Огляд відбувся на міжрайонній спеціалізованій психіатричній МСЕК №1 09.11.2010р. з видачею довідки сер. 10ААА № 470626. 
З питань нарахування коштів державної допомоги звертайтеся в органи Шевченківського соціального захисту каб. №1. 
Щодо скасування групи інвалідності, яку згідно Вашої заяви встановили без Вашого відома повідомляємо, що відповідно до п.22 «Положення про порядок, умови, критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03,12.2009року №1317,повторний огляд інвалідів, а також осіб, інвалідність яких встановлена без зазначення строку повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такого інваліда....у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду чи прокуратури. Для огляду необхідне скерування на МСЕК форма 088/о, медична документація про стан Вашого здоров`я, що надаються лікуючим лікарем, та головою ЛКК лікувальної установи за місцем Вашого проживання».
З аналізу вищенаведених доказів суд робить висновок, що позивачці як у жовтні 2010 року так і у квітні 2017 року було відомо про прийняття відповідачем щодо неї рішення про встановлення інвалідності, оформлене актом огляду МСЕК № 2070, та видачу довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 470626 від 25 жовтня 2010 року.
Вказане спростовує викладені у позові твердження позивачки про те, що про винесення щодо неї оскаржуваного рішення вона дізналась лише у січні 2025 року від її сімейного лікаря.
Отже, наданими відповідачем доказами підтверджено факт проведення 25.10.2010 Психіатричною МСЕК №1 очного медичного огляду позивачки з метою встановлення інвалідності.
Порушень норм Положення про МСЕК, Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, Інструкції № 183 при прийнятті оскаржуваного рішення про встановлення позивачці інвалідності судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджується.
Враховуючи викладене, суд робить висновок, що відповідач в спірних правовідносинах діяв з дотриманням норм чинного законодавства України.
Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про відмову у задоволенні позову повністю.
Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про визнання протиправним та скасування рішення – відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 08.06.2026 року.

Суддя	Костецький Назар Володимирович