Справа № 308/2572/26

Р І Ш Е Н Н Я 
 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2026 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Бенца К.К.,
при секретарі судового засідання - Майор Ю.В.
за участі представника відповідача - Шестак Н.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.
Мотивуючи позовні вимоги зазначає, що нею на замовлення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області надавалась правова допомога в господарській справі про відшкодування збитків, стягнення пені та штрафу з ТОВ «Мігр».
Позивач вказує, що після ознайомлення та правового аналізу наданих матеріалів справи, нею було складено для ТУ ДСА України в Закарпатській області наступні документи: договір про надання правової допомоги (надісланий 18.12.2017 р.); позовна заява (та позовна заява в остаточному варіанті після узгодження правок) (15.12.2017 р., 18.12.2017 р.); розрахунок судових витрат; (18.12.2017 р.) розрахунок штрафних санкцій (18.12.2017 р.); відповідь на відзив (04.02.2018 р.). Також надавались юридичні консультації у даній справі, здійснювався пошук актуальної судової практики. Вартість наданих послуг позивач оцінює в 10 000 (десять тисяч) гривень. Всі послуги нею були надані за період грудень 2017 року - лютий 2018 року.
Зазначає, що крайній процесуальний документ - відповідь на відзив, надісланий нею на електронну адресу працівника ТУ ДСА України в Закарпатській області 04.02.2018 року. Станом на січень 2026 року розрахунок з нею за надані послуги Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Закарпатській області не проведений. 
Позивач вказує, що з відкритих судових реєстрів вбачається, що підготовлений нею позов у господарській справі №907/920/17 задоволено. У 2025 році видано наказ на виконання судового рішення. Тобто скориставшись її послугами і правовими знаннями ТУ ДСА України в Закарпатській області отримало задоволення позову на сотні тисяч гривень. 
Зазначає, що ТУ ДСА України в Закарпатській області яке просило її надати правову допомогу наприкінці 2017 року не змогло зареєструвати договір з нею для оплати через Управління Державної казначейської служби України та не повернуло їй підписаний договір. Вказує, що її запевнили, що зареєструють документи і проведуть з нею розрахунок в 2018 році, як тільки отримають відповідні бюджетні призначення або начальник ТУ ДСА в Закарпатській області Кошинський О.О. розрахується з нею особисто. Однак відповідач ТУ ДСА України в Закарпатській області у встановлений законодавством строк не зареєстрували своїх зобов`язань і по теперішній час не провели зінею розрахунок ні особисто, ні через третіх осіб. Навіть не повернули їй підписаний договір.
Позивач вважає, що фактично посадові особи ТУ ДСА в Закарпатській області шляхом обману і зловживання її довірою, ввели її в оману, отримали від неї професійну правову допомогу за яку не розрахувались, що завдає їй матеріальної та моральної шкоди.
Зазначає, що згідно Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може бути усним, може підписуватись згодом. 
Вказує, що зі своєї сторони, вона надала правову допомогу, яку потребував відповідач. Зазначає, що крім особистого спілкування, надання правової допомоги, консультацій, ознайомлення з матеріалами справи, нею надсилались складені процесуальні документи на офіційну електронну адресу працівника ТУ ДСА в Закарпатській області - головного спеціаліста із забезпечення договірної та позовної роботи ОСОБА_2 Шкіря, яка представляла інтереси ТУ ДСА в Закарпатській області в даній справі. 
Позивач зазначає, що сума боргу становить 10 000,00 грн. 
Позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 2376,16 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 10782,40 грн. за період з лютого 2018 року по січень 2026 року, що підлягають сплаті Відповідачем за прострочення виконання договору.
Окрім того, вартість наданих нею правовових послуг позивач оцінює в 10 000(десять тисяч) гривень. Відтак загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних становить 23158,56 грн. (10782,40 грн. сума індексу інфляції за період з лютого 2018 року по січень 2026 року + 2376,16 грн. сума трьох відсотків річних за період з лютого 2018 року по січень 2026 року + 10000 грн. сума боргу).
Позивач вказує, що для отримання коштів вона звернулась з претензією до відповідача ТУ ДСА України в Закарпатській області від 05.01.2026 р. та просила розрахуватись в семиденний термін. Надала всі необхідні реквізити для сплати коштів. Надала копії документів, які складала для ТУ ДСА в Закарпатській області і які були подані ними до суду на підтвердження претензії. Однак станом на 18.02.2026 року розрахунок з нею не проведений.
Позивач вказує, що її послуги не оплачені з вини відповідача, який не повернув їй її екземпляр підписаного договору, зареєстрованого в казначействі, бо не зареєстрував зобов`язань. 
Вважає дії відповідача недобросовісними. Оскільки послуги він отримав якісно і в короткі строки. Однак коштів за надані послуги вони не заплатили ні особисто, ні через третіх осіб. 
Вважає, що внаслідок несплати боргу ТУ ДСА в Закарпатській області, невиконання ТУ ДСА України в Закарпатській області своїх зобов`язань перед нею, їй завдано матеріальної і моральної шкоди.
На думку позивача сума відшкодування моральної шкоди має становити 100 000 гривень. 
Завдану їй матеріальну шкоду внаслідок невчасної сплати боргу позивач оцінює в 5222,13 грн., яка складається з суми стягнутого з неї судового збору, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Оскільки невиконання своїх зобов`язань з боку відповідача призводить до неможливості сплати нею коштів у виконавчому провадженні НОМЕР_2.
Загальна сума майнової та моральної шкоди, яка підлягає стягненню на думку позивача має становити 128380,69 грн., яка складається з: 23158,56 грн. -сума боргу з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних; 100 000 грн. - моральна шкода; 5222,13 грн. - матеріальна шкода за несвоєчасну сплату.
З посиланням на викладене, позивача просить суд: стягнути з відповідача Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області на її користь 100 000 (сто тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, 5222,13 гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 23158,56 гривень боргу з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних за фактично надані послуги; Стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі.
27.03.2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області не погоджується з поданою позовною заявою та вважає її необґрунтованою, такою, що не підтверджена належними, допустимими та достатніми доказами, і такою, що не підлягає задоволенню.
Представник відповідача зазначає, що згідно з Порядком реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 309 від 02.03.2012, підставою для реєстрації бюджетного зобов`язання та подальшого здійснення оплати є укладений договір, який передбачає виникнення відповідних юридичних зобов`язань.
Також вказує на те, що належними доказами надання послуг є первинні бухгалтерські документи, зокрема акти приймання-передачі виконаних робіт, підписані обома сторонами, рахунки, платіжні документи тощо. Згідно із статтею 1 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні » від 16.07.1999 № 996-XIV первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Представник зазначає, що у даному випадку такі документи відсутні, відповідачу не подавались та не підписувались, що свідчить про відсутність як факту надання послуг, так і їх прийняття.
Відповідач просить суд врахувати, що у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19, від 26.05.2022 у справі № 910/14900/19 містяться висновки про те, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.
Вказує, що у даному випадку відсутні як договір, так і первинні документи, а отже бюджетне зобов`язання не виникало та в органах Казначейства не реєструвалося.
Відповідач зазначає, що надані позивачем роздруківки електронного листування не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України, оскільки не підтверджують факту укладення договору, погодження його істотних умов, а також факту надання та прийняття послуг відповідачем.
Також просить суд врахувати, що позивач звернувся до суду лише у 2026 році, тоді як обставини, на які він посилається, стосуються 2017-2018 років. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність становить три роки.
Вказує, що при цьому позивачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності або про наявність підстав для його переривання чи зупинення, що виключає можливість його поновлення судом.
Окремо зазначає, що вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню спеціальної позовної давності тривалістю один рік, яка у даному випадку також є безумовно пропущеною.
Також вважає, що вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними, оскільки позивачем не доведено наявності обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, шкоди, причинно наслідкового зв`язку та вини, як цього вимагають статті 22, 1166 Цивільного кодексу України. Вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підтверджені належними доказами та не можуть ґрунтуватися виключно на припущеннях.
Відповідач зазначає, що позивачем не доведено, що будь-які дії щодо надання послуг погоджувалися з уповноваженими особами відповідача або вчинялися на виконання відповідних управлінських рішень. Відповідно до вимог законодавства та внутрішніх процедур бюджетних установ, прийняття рішень щодо залучення послуг, їх обсягу, вартості та подальшої оплати належить виключно до компетенції уповноважених посадових осіб та оформлюється у встановленому порядку. Відсутність таких рішень та документального оформлення свідчить про відсутність будь-яких правових підстав вважати, що відповідач замовляв, приймав або використовував спірні послуги. Більше того, навіть у разі фактичного вчинення певних дій позивачем, що не підтверджено належними доказами, такі дії не створюють обов`язку для відповідача щодо їх оплати, оскільки здійснені поза межами правового поля та без дотримання обов`язкових процедур, встановлених для бюджетних установ. Покладення на відповідача обов`язку здійснити оплату за таких умов фактично означало б покладення на нього відповідальності за дії, які ним не замовлялися, не погоджувалися та не приймалися. 
Відповідач вважає, що з урахуванням викладеного, сукупність встановлених обставин свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для задоволення позову, а його задоволення призвело б до порушення принципів законності, правової визначеності та бюджетної дисципліни, що є неприпустимим.
З посиланням на викладене представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області в повному обсязі.
Позиція сторін справи :
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Зазначила, що нею була підготовлена позовна заява. Вказала, що представнику ТУ ДСА в Закарпатській області нею було надано копію договру про надання правничої допомоги, що підтверджується роздруківками долученими до позовної заяви. Зазначила, що за результатами складених нею матеріалів у Господарському суді Закарпатської області було відкрито провадження по справі ТУ ДСА в Закарпатській області. Вказала, що вона готувала відзив на позовну заяву. Зазначила, що договір ТУ ДСА в Закарпатській області з нею не підписали та примірник їй не повернули, але нею фпктично були надані послуги правового характеру. Зазначила, що фактично посадові особи ТУ ДСА в Закарпатській області шляхом обману і зловживання її довірою, ввели її в оману, отримали від неї професійну правову допомогу за яку не розрахувались, що завдає їй матеріальну та моральну шкоу. Зазначила, що нею були надані якісні юридичні послуги, оскільки позов у Господарському суді Закарпатської області було задоволено. Вважає, що відповідач не розрахувався з нею за фактично надані нею послуги. Зазначила, що відносно неї відркрито виконавче провадження, арештовано майно. Зазначила, що вона намагалася врегулювати спір в досудовому порядку, надсилала претензію на адресу відповідача. Просила суд задовільнити позовні вимоги. Після оголошення перерви у судовому засіданні в наступне судове засідання не з`явилась. 03.06.2026 року позивач подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що представник ОСОБА_2 близько двох років не працює в ТУ ДСА в Закарпатській області, представництво інтересів ТУ ДСА в Закарпатській області у Господарському суді Закарпатської області здійснювала вона. Зазначила, що договрір між ОСОБА_1 та ТУ ДСА в Закарпатській області не укладався, остання протягом 8-ми років не зверталася з питанням про сплату їй грошових коштів. Зазначила, що як їй відомо, це була усна домовленість між ОСОБА_1 та ТУ ДСА в Закарпатській області про надання нею консультативних послуг, грошова винагорода між ними не обговорювалась за послуги, надавались консультативні послуги. На момент узгодження їх співпраці, консультації позивача були безкоштовні. Просила суд відмовити у задоволенні позову.
Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача в якості свідка ОСОБА_3 (роз`яснено ст. 63 Конституції, попереджений про кримінальну відповідальність та приведений до присяги ) зазначив, що він займає посаду начальника ТУ ДСА в Закарпатській області. Показав, що з позивачем в жодних відносинах не перебував та не перебуває. Зазначив, що знайомий з позивачем з 2017 року. Показав, що в січні 2026 року на адресу ТУ ДСА в Закарпатській області надійшла письмова претензія від ОСОБА_1 про виплату їй грошових коштів за надані послуги в 2017 році. Претензія надійшла після спливу 8 років. Зазначив, що між ТУ ДСА в Закарпатській області та ТОВ «Свалява міськбуд» було укладено різного виду договора, директором якого був ОСОБА_5 , який є батьком позивача ОСОБА_1 . Зазначив, що ОСОБА_1 , як дочка директора часто виконувала його вказівки та доручення, в тому числі також приносила документацію і до ТУ ДСА в Закарпатській області, де він і познайомився з позивачем. Зазначив, що дані обставини мали місце в період часу з 2012 по 2015 роки. Свідок показав, що у 2017 році між ТУ ДСА в Закарпатській області та іншою юридичною особою було укладено договір підряду на ремонт приміщення Іршавського районного суду. Водночас та фірма не виконувала необхідні та якісні роботи в потрібні строки, а відтак ТУ ДСА в Закарпатській області було прийнято рішення про розірвання договору з ними в серпні 2017 року. Зазначив, що після цього у ТУ ДСА в Закарпатській області постало питання про стягнення з підрядника штрафних санкцій за невиконання зобов`язань, у зв`язку з чим він звернувся за порадою до ОСОБА_5 чи не може останній порадити людину, яка б надавала консультації з таких питань. Показав, що ОСОБА_5 порадив йому свою доньку ОСОБА_1 , яка в подальшому надавала ТУ ДСА в Закарпатській області консультації на безоплатній основі. Зазначив, що вони надавали їй документи, а ОСОБА_1 консультувала їх безкоштовно. Зазначив, що жодних договорів з ОСОБА_1 ними не укладалося, позивач надавала консультаційні послуги з питань правильності складання позовної заяви та розрахунку штрафних санкцій виключно на безоплатній основі за проханням її батька. Вказав, що ОСОБА_1 не приймала участь у спрраві в якоості представника, оскільки у штаті установи передбачена посада головного спеціаліста. ОСОБА_1 не залучалассь до участі у господарській справі і не брала участь в ході судового розгляду.
Заяви, клопотання.
24.02.2026 року позивач подала до суду заяву про продовження процесуального строку.
09.03.2026 року позивач подала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.
27.03.2026 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.
07.04.2026 року позивач подала до суду заяву про виклик свідків.
07.04.2026 року представник відповідача подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 
07.04.2026 року позивач подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 
14.04.2026 року представник відповідача подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 
15.04.2026 року позивач подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 
15.04.2026 року позивач подала до суду клопотання про долучення доказів.
07.05.2026 року позивач подала до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
11.05.2026 року позивач подала до суду клопотання про витребування доказів.
12.05.2026 року позивач подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 
28.05.2026 року позивач подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 
03.06.2026 року позивач подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача.
В ході розгляду справи проведені наступні процессуальні дії:
20.02.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву залишено без руху.
02.03.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви. 
10.03.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
15.04.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу досудового розгляду.
11.05.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду задоволено клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
12.05.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів.
Заслухавши вступне слово позивача, представника відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.
За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Фактичні обставини справи:
Судом встановлено, що 05.01.2026 року позивачем ОСОБА_1 направлено до ТУ ДСА в Закарпатській області письмову претензію, згідно якої ОСОБА_1 просила перерахувати на її рахунок суму боргу з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних в сумі 23158,56 грн. за надані послуги в господарській справі та відшкодувати завдану їй моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. на її рахунок.
Як встановлено судом, позивачем до матеріалів справи долучено скриншот (знімок екрану) повідомлення із мобільного телефону роздруківки з поштової електронної скриньки « ОСОБА_7 » з якого вбачається, що відправником ОСОБА_7 з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було надіслано 15.12.2017 року отримувачу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » файл під назвою «позовна заява ТУ ДСА.docx» та текст повідомлення наступного змісту « Доброго дня! Надсилаю позовну заяву з розрахунком штрафних санкцій. Так як є ще час до понеділка, я думаю ще щось додам до тексту для обгрунтування.».
Як встановлено судом, позивачем до матеріалів справи долучено скриншот (знімок екрану) повідомлення із мобільного телефону роздруківки з поштової електронної скриньки « ОСОБА_7 » з якого вбачається, що відправником ОСОБА_7 з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було надіслано 18.12.2017 року отримувачу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » файли під назвою «позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_4 » та «розрахунок штрафних санкцій ТУ ДСА.docx».
Як встановлено судом, позивачем до матеріалів справи долучено скриншот (знімок екрану) повідомлення із мобільного телефону роздруківки з поштової електронної скриньки « ОСОБА_7 » з якого вбачається, що відправником ОСОБА_7 з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було надіслано 18.12.2017 року отримувачу « ОСОБА_2 » на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » файл під назвою «зразок договору в ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
Як встановлено судом, позивачем до матеріалів справи долучено скриншот (знімок екрану) повідомлення із мобільного телефону роздруківки з поштової електронної скриньки « ОСОБА_7 » з якого вбачається, що відправником ОСОБА_7 з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було надіслано 18.12.2017 року отримувачу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » файл під назвою «розрахунок судових витрат ТУ ДСА.docx» та текст повідомлення наступного змісту « Даний документ також треба додавати до позовної заяви. Але якщо не сплачуватиметься судовий збір, то можна не подавати, а потім вже надавати із квитанцією про сплату судового збору».
Як встановлено судом, позивачем до матеріалів справи долучено скриншот (знімок екрану) повідомлення із мобільного телефону роздруківки з поштової електронної скриньки « ОСОБА_7 » з якого вбачається, що відправником ОСОБА_7 з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було надіслано 04.02.2018 року отримувачу «ОСОБА_2» на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » файл під назвою «відповідь на відзив ТУ ДСА.docx» та текст повідомлення наступного змісту « Доброго дня! Надсилаю відповідь на відзив. Можете ще щось дописати, якщо вважаєте за необхідне. Додатки треба також роздрукувати та ще один екземпляр треба надати відповідачу. Те, що виділено червоним шрифтом можете виправити. Точну інформацію я не знаю. Якщо це одна і та ж будівля то можна розписати більш детально. Також можна додати ще детальніший опис необхідності залучення іншого підрядника і т.д.».
Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 18.10.2023 року у справі за позовом ТУ ДСА України в Закарпатській області до ТОВ "МІГР" у справі за №907/920/17 було відкладено розгляд справи по суті на 16.11.2023 р. на 11:00 год. у приміщенні Господарського суду Закарпатської області.
Судом встановлено, що листом №215 від 04.02.2026 року ТУ ДСА в Закарпатській області надано ОСОБА_1 відповідь на претензію від 05.01.2026 року , в якому зазначено про те, що з 2017 по 2025 рік договір про надання правових послуг між територіальним управлінням ДСА України в Закарпатській області та ОСОБА_1 не укладався, бюджетні зобов`язання не бралися та в органах Державної казначейської служби не реєструвалися. Зазначено, що крім того, з порушеного у скарзі питання до територіального управління ДСА України в Закарпатській області починаючи з 2018 року ОСОБА_1 не зверталась, відповідні заяви, скарги чи інші офіційні звернення у встановленому законом порядку не надходили. Зважаючи на викладене та відповідно до Бюджетного кодексу України, у ТУ ДСА України в Закарпатській області відсутні правові та фінансові підстави для здійснення такого розрахунку.
Як встановлено судом, позивачем до матеріалів справи долучено скриншот (знімок екрану) повідомлення з поштової електронної скриньки « ОСОБА_1 » з якого вбачається, що відправником ОСОБА_1 з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_6 » було надіслано 06.02.2026 року на електронну пошту «inbox@zk.court.gov.ua» файли під назвою «Відповідь на лист ТУ ДСА щодо розгляду претензії_Validation_Report.pdf», «Відповідь на лист ТУ ДСА щодо розгляду претензії.docx», «Відповідь на лист ТУ ДСА щодо розгляду претензії.docx.asice», «проект договору в господарській справі ТУ ДСА.doc», «акт прийому-передачі наданих послуг ТУ ДСА.docx».
Як встановлено судом, позивачем ОСОБА_1 13.01.2026 року на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції, Вищої ради правосуддя, Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України надіслано скаргу щодо вчинення посадовими особами ТУ ДСА України в Закарпатській області дій, що містять ознаки шахрайства, корупційних правопорушень та порушень бюджетної (фінансової) дисципліни.
Як встановлено судом, листом Державної казначейської служби України №5-11-11/2563 від 02.02.2026 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» та бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» виконавчі документи про стягнення заборгованості на Вашу користь на обліку не перебувають.
Як встановлено судом, листом Державної судової адміністрації України №К88-26-304/26 від 09.02.2026 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що зокрема підставою для реєстрації бюджетного зобов?язання та подальшого здійснення оплати є укладений договір, який передбачає виникнення відповідних фінансових зобов`язань. У період з 2017 по 2025 роки договір про надання правових послуг між Територіальним управлінням та ОСОБА_1 не укладався, бюджетні зобов?язання не бралися та в органах Державної казначейської служби не реєструвалися. Також починаючи з 2018 року скаржниця з порушеного у скарзі питання до Територіального управління не зверталася, відповідні заяви, скарги чи інші офіційні звернення у встановленому законом порядку від неї не надходили. Опрацювавши та проаналізувавши отримані матеріали в межах розгляду скарги, вбачається, що посадові особи Територіального управління діяли на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначений Законом. Підстав для висновку про порушення посадовими особами Територіального управління вимог чинного законодавства не встановлено.
Судом встановлено, що головним державним виконавцем Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Крижанівським Я.І. винесено постанову від 16.02.2026 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП НОМЕР_2 при примусовому виконанні виконавчого листа № 308/17019/21 , де боржником зазначено ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що головним державним виконавцем Свалявського відділу державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Крижанівським Я.І. винесено постанову від 16.02.2026 року про розмір стягнення виконавчого збору у ВП НОМЕР_2 при примусовому виконанні виконавчого листа № 308/17019/21 , де боржником зазначено ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що відповідно до роздруківки відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що електронна адреса «ІНФОРМАЦІЯ_3» належить адвокату ОСОБА_2.
Нормативно-правове обґрунтування :
Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України.
Спір між сторонами у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для стягнення коштів за надані послуги.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно із частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина перша статті 530 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Аналогічний правовий висновок зазначено у постановах Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 та від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17.
Відповідно до статті 639 ЦК України Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
За умовами частини першої статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Пунктом 4 частини 1 статті 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правничої допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правничої допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Звертаючися до суду з позовом, позивач посилався на ту обставину, що нею надавались послуги правової допомоги ТУ ДСА в Закарпатській області в господарській справі , водночас відповідач не повернув ій підписаний договір для оплати, не зареєстрував договір через Управління Державної казначейської служби України та розрахунок з нею за надані послуги відповідачем не проведений. 
На підтвердження своєї позиції позивач надає до позовної заяви :
- скриншот (знімок екрану) повідомлення із мобільного телефону роздруківки з поштової електронної скриньки « ОСОБА_7 » з якого вбачається, що відправником ОСОБА_7 з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було надіслано 15.12.2017 року отримувачу «ОСОБА_2» на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » файл під назвою «позовна заява ТУ ІНФОРМАЦІЯ_7 » та текст повідомлення наступного змісту « Доброго дня! Надсилаю позовну заяву з розрахунком штрафних санкцій. Так як є ще час до понеділка, я думаю ще щось додам до тексту для обгрунтування.».
- скриншот (знімки екрану) повідомлення із мобільного телефону роздруківки з поштової електронної скриньки « ОСОБА_7 » з якого вбачається, що відправником ОСОБА_7 з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було надіслано 18.12.2017 року отримувачу « ОСОБА_2 » на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » файли під назвою «позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_8 
- скриншот (знімок екрану) повідомлення із мобільного телефону роздруківки з поштової електронної скриньки « ОСОБА_7 » з якого вбачається, що відправником ОСОБА_7 з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було надіслано 18.12.2017 року отримувачу « ОСОБА_2 » на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » файл під назвою «зразок договору в ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
- скриншот (знімок екрану) повідомлення із мобільного телефону роздруківки з поштової електронної скриньки « ОСОБА_7 » з якого вбачається, що відправником ОСОБА_7 з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було надіслано 18.12.2017 року отримувачу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » файл під назвою «розрахунок судових витрат ТУ ДСА.docx» та текст повідомлення наступного змісту « Даний документ також треба додавати до позовної заяви. Але якщо не сплачуватиметься судовий збір, то можна не подавати, а потім вже надавати із квитанцією про сплату судового збору».
- скриншот (знімок екрану) повідомлення із мобільного телефону роздруківки з поштової електронної скриньки « ОСОБА_7 » з якого вбачається, що відправником ОСОБА_7 з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було надіслано 04.02.2018 року отримувачу «ОСОБА_2» на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » файл під назвою «відповідь на відзив ТУ ДСА.docx» та текст повідомлення наступного змісту « Доброго дня! Надсилаю відповідь на відзив. Можете ще щось дописати, якщо вважаєте за необхідне. Додатки треба також роздрукувати та ще один екземпляр треба надати відповідачу. Те, що виділено червоним шрифтом можете виправити. Точну інформацію я не знаю. Якщо це одна і та ж будівля то можна розписати більш детально. Також можна додати ще детальніший опис необхідності залучення іншого підрядника і т.д.».
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 100 ЦПК України Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Документи, які надсилались отримувачу «ОСОБА_2» на електронну пошту «ІНФОРМАЦІЯ_3»  позивач окремо не долучає, такі судом не досліджувались і надати оцінку їх змісту суд не має можливості. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач також стверджує, що роздруківки листування між сторонами через електронну пошту «ІНФОРМАЦІЯ_3» підтверджують факт домовленості між нею та ТУ ДСА в Закарпатській області з приводу надання ОСОБА_1 послуг правового характеру ТУ ДСА в Закарпатській області та факт надання нею правової допомоги в господарській справі.
З копії знімків екрана мобільного телефону не вбачається, документи якого саме змісту було відправлено отримувачу «ОСОБА_2» на електронну пошту «ІНФОРМАЦІЯ_3». Роздруківка електронної переписки не може вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону № 851-IV, оскільки не містить електронного підпису.
При цьому суд враховує правовий висновок викладений у постанові від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, згідно якої Касаційний господарський суд вказав, що "надана позивачем роздруківка електронної переписки з відповідачем (паперова копія знімка екрана монітора комп`ютера) не є належним доказом відправлення позивачем та отримання відповідачем письмової заявки про надання послуг за договором. З копії знімка екрана монітора комп`ютера не вбачається, лист якого саме змісту було відправлено на електронну адресу. Роздруківка електронної переписки не може вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону № 851-IV, оскільки не містить електронного підпису."
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Суд звертає увагу на те, що листування між позивачем ОСОБА_1 та отримувачем «ОСОБА_2» у період грудень 2017 року - лютий 2018 року здійснювалося з їх особистих поштових скриньок. Відповідно до роздруківки відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що електронна адреса «ІНФОРМАЦІЯ_3» належить адвокату ОСОБА_2 , колишньому працівнику Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, що сторонами не заперечувалось. 
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що електронна адреса отримувача «ІНФОРМАЦІЯ_3» з якою здійснювалось позивачем листування є офіційною електронною адресою відповідача ТУ ДСА в Закарпатській області.
Слід зазначити, що електронна адреса, інформацію про яку опубліковано на офіційному веб-сайті суб`єкта владних повноважень є такою, що передбачена для отримання вхідної кореспонденції, та є офіційною електронною адресою цього органу державної влади. 
Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не доведено, що нею на офіційну електронну поштову адресу ТУ ДСА в Закарпатській області направлявся, зокрема договір про надання правової допомоги для його підписання відповідачем, а відтак аргументи позивача про те, що примірник договору про надання правової допомоги надісланий нею на електронну адресу отримувача «ІНФОРМАЦІЯ_3» не був підписаний відповідачем та повернутий їй, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, оскільки належними та допустимими доказами позивач не довела, що електронна адреса отримувача «ІНФОРМАЦІЯ_3» з якою здійснювалось позивачем листування є офіційною електронною адресою відповідача ТУ ДСА в Закарпатській області.
Суд також зазначає, що до матеріалів справи долучені роздруківки листування з електронної пошти позивача отримувачу «ОСОБА_2» на електронну пошту «ІНФОРМАЦІЯ_3» тільки в односторонньому порядку. Будь-яких відповідей на її повідомлення з прикріпленими додатками до матеріалів справи не долучено.
Суд звертає увагу на те, що надані позивачем роздруківки електронної переписки з відповідачем (паперова копія знімка екрана пристрою) не є належним доказом відправлення позивачем та отримання відповідачем документів, зокрема, файл під назвою «зразок договору в господарській справі ТУ…». З копії знімка екрана пристрою не вбачається, документ - файл під назвою «зразок договору в господарській справі ТУ…» якого саме змісту було відправлено на електронну адресу, а відтак суд позбавлений можливості надати правову оцінку даному документу.
Як встановлено в ході судового розгляду справи, представник відповідача та свідок ОСОБА_3 , який є начальником ТУ ДСА в Закарпатській області та який був допитаний в судовому засіданні , не заперечували факт надання консультаційних послуг правового характеру позивачем ОСОБА_1 у господарській справі на безоплатній основі.
Отже, факт надання консультаційних послуг правового характеру позивачем ОСОБА_1 у господарській справі ТУ ДСА в Закарпатській області підтверджено.
Таким чином, в цій справі спірним є питання, чи надавала позивач ОСОБА_1 відповідачу ТУ ДСА в Закарпатській області послуги з правової допомоги на платній чи безоплатній основі.
Відповідно до ч.1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Згідно з статтею 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд у постанові від 18.12.2019 року у справі №522/17845/15-ц зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. 
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
За умовами частини першої статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).
Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.
Як встановлено судом, договір між сторонами не укладений. 
Слід зазначити, що визнаним міжнародним стандартом здійснення адвокатської діяльності є принципи чесності та добропорядної репутації адвоката, який відображений в етичних кодексах поведінки адвокатів та який розповсюджується на всі напрями професійної діяльності адвоката. Договір про надання правової допомоги має відповідати вимогам Закону та Правилам, а також визнаним міжнародним та національним стандартам надання правової допомоги.
Суд виходить з того, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору.
У цій справі такі докази позивач суду не надала, не надала будь-якого розрахунку на підтвердження обсягу виконаної нею роботи (фіксований розмір, погодинна оплата). 
Вирішуючи спір про стягнення грошових коштів в розмірі 10 000, 00 грн. як гонорар за здійснення адвокатом Коблик М.В. правової допомоги, суд враховує, що договір про надання правничої допомоги в якому мало бути зазначено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо до матеріалів справи не долучено. 
У цій справі позивач не долучив докази на підтвердження укладення договору між сторонами про надання правової домоги та відсутні належні докази , що сторони дійшли  домовленості щодо ціни договору, яка встановлюється в договорі за домовленістю сторін. В матеріалах справи відсутні докази, що при наданні правової допомоги позивачем у господарській справі, сторони погодили розмір адвокатського гонорару. 
Окрім того, слід зазначити, що з аналізу положень частин першої, другої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що договір про надання правничої допомоги може вчинятися усно у випадках, зокрема: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди).
У даному випадку, якщо оцінювати спірну ситуацію з положень ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», позивачем не надано на підтвердження укладення між нею та відповідачем усного договору про надання правових послуг доказів наявності запису про надання будь-яких послуг в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди).
Суд не приймає наданий позивачем розрахунок суми гонорару за надану правову доопомогу на суму 10 000,00 грн., оскільки не доведено, що ТУ ДСА в Закарпатській області було ознайомлене із вказаними розмірами винагороди адвоката, з повним переліком проведених адвокатом дій за договором.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не надав докази на підтвердження виникнення у відповідача обов`язку оплатити заборгованість за надані послуги в розмірі 10 000 ,00 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних , загальна сума 23 158, 56 грн.
Що стосується аргументів позивача щодо застосування до даних правовідносин правової позиції викладеної у постанові Верховного суду від 03.08.2022 року у справі №409/647/17 , а саме того, що факт виконання робіт до моменту підписання договору (тобто до оформлення в письмовій формі правових відносин, що виникли між сторонами) сам по собі не сможе бути підставою для неоплати фактично виконаних робіт, суд виходить з наступного.
Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного суду від 03.08.2022 року у справі №409/647/17 - Колегія суддів ВС зазначила, що "факт виконання робіт до моменту підписання договору (тобто до оформлення в письмовій формі правових відносин, що виникли між сторонами) сам по собі не сможе бути підставою для неоплати фактично виконаних робіт".
Водночас, посилання позивача на вказаний правовий висновок Верховного Суду, на думку суду, є безпідставним, оскільки, правовідносини, які виникли між сторонами у справі №409/647/17 не є подібними до спірних правовідносин у даній справі.
Окрім того, Суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено, що при наданні правової допомоги позивачем у господарській справі, сторони погодили розмір адвокатського гонорару, відсутні належні докази , що сторони дійшли домовленості щодо ціни договору, яка встановлюється в договорі за домовленістю сторін, а відтак позивач не довела, що у відповідача виник обов`язок зі сплати грошових коштів в розмірі 10 000, 00 грн. як гонорар за здійснення адвокатом Коблик М.В. правової допомоги.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення суми боргу в розмірі 10 000, 00 грн. слід відмовити, оскільки позивачем на підтвердження заявлених вимог, не надано достатніх, належних та допустимих доказів .
Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, суд зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, втрачає сенс.
Враховуючи викладене вище , покази свідка, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 надавались певні послуги правового характеру , що не заперечується стороною відповідача, проте недоведено що сторони дійшли домовленості щодо ціни договору, яка встановлюється в договорі за домовленістю сторін. Отже доказів на підтвердження того, що договір між сторонами був оплатним суду не надано.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду на перед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожногодоказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів вїхсукупності.
Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».
Суд вважає, що позивачем не доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 10000,00 грн. за надані послуги з правової допомоги.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні основної позовної вимоги про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області суми боргу, похідні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат, відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди задоволенню також не підлягають, як такі, що є залежними від основного зобов`язання.
З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимогист. 81 ЦПК України- кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуальногорівноправ`я сторін, тавраховуючи обов`язок кожноїсторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість,достовірність та достатність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних усправі доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав та мотивів викладених вище.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргу ментів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Щодо розподілу судових витрат
Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з встановлених вище обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись, ст.ст. 2, 13, 82, 141, 142, 178, 255, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 506, 526, 625, 632, 638, 639 ЦК України , суд,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди - відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (місце знаходження: 88017, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул.Загорська, 30, ЄДРПОУ 26213408).
Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду К.К. Бенца