Справа № 452/1959/25
Провадження № 2/452/23/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2026 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої судді Бікезіної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кухар О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі – ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 був укладений договір страхування наземного транспорту, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mercedes-Benz V 300d» д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.
08 березня 2024 року сталося ДТП за участю автомобіля марки «Mercedes-Benz V 300 d» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 308D» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм ОСОБА_1 , що підтверджується: постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.06.2024 року у справі № 452/1073/24 та висновком судового експерта №118/25 від 23.05.2025 року. 
Хоча постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.06.2024 року у справі № 452/1073/24 провадження закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, це не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Відповідно до рахунку СТО від 18.03.2024 року, наданого ТзОВ «Західно Український Автомобільний Дім» та рахунку фактури №СФ-0000529 від 13.03.2024 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Mercedes-Benz V 300 d» д.н.з. НОМЕР_1 складає 487806,57 грн.
Згідно звіту № 237/24 від 22.03.2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz V 300 d» д.н.з. НОМЕР_1 складає 498358,64 грн.
Відповідно до умов договору страхування ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 487806,57 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №14207441 від 21.03.2024 року та №14207447 від 21.03.2024 року.
Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 308D» д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (поліс № ЕР/215021294) 22.03.2024 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до зазначеного товариства з претензією про відшкодування збитків.
ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 21.06.2024 року виконало взяті на себе за полісом № ЕР/215021294 зобов`язання у розмірі 156800,00 грн. (в межах ліміту відповідальності – 160000,00 грн. та за вирахуванням франшизи у розмірі 3200,00 грн.). Тобто невиплаченою залишилася сума 331006,57 грн. 
Посилаючись на зазначене, керуючись ст. 993, 1166, 1194 ЦК України, з урахуванням постанови ВП ВС від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, позивач просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 331006,57 грн. та судові витрати на оплату судового збору в розмірі 4965,10 грн. (а.с.1-3). 
За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМСУ у Львівській області від 10 червня 2025 року, яка надійшла до суду 18 червня 2025 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: Львівська область, Самбірський район, с. Сусолів (а.с.69). 
Ухвалою судді від 18 червня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провести за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву (а.с. 71).
Через систему «Електронний суд» 23.07.2025 року представником відповідача адвокатом Блонським М.А. подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Посилалася на те, що вина відповідача не є доведеною, оскільки постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.06.2024 року у справі № 452/1073/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Крім цього в даній постанові зазначено, що на переконання судді в даній ДТП можлива взаємна вина обох водіїв. Отже оскільки в даному випадку мала місце взаємодія двох джерел підвищеної небезпеки, то слід встановлювати особу, з вини якої відбулася ДТП. Так ОСОБА_1 зазначає, що він дійсно, керуючи автомобілем Мерседес 308D д.н.з. НОМЕР_3 рухався поза межами своєї смуги руху, чим порушив Правила дорожнього руху, проте причиною ДТП стали дії іншого водія ОСОБА_3 , який порушивши Правила дорожнього руху виїхав на острівець безпеки а/д М-10. Це випливає з аркушу 3 висновку експерта №118/25 від 23.05.2025 року, де експерт зазначає, що місце ДТП було на острівці безпеки а/д М-10 де рух автомобілів заборонений. Експерт зазначає, що водій ОСОБА_1 повинен був виконувати вимоги п. 34 ПДР, проте інший водій ОСОБА_3 також повинен був дотримуватися такого правила адже він теж виїхав на цей острівець безпеки. Враховуючи, що експерт не оцінював дії іншого водія і не встановлював чи вони були пов`язані з виникненням ДТП, просив витребувати з Самбірського міськрайонного суду Львівської області матеріали справи № 452/1073/24 для їх огляду в судовому засіданні, оскільки вони містять докази, необхідні для оцінки наявності причинного зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою, схему ДТП, пояснення учасників та очевидців ДТП. Призначити по справі судову експертизу (а.с.78-81).
Через систему «Електронний суд» 24.07.2025 року представником позивача ОСОБА_4 надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 07.02.2018 року по справі № 910/18319/169, від 29.04.2020 року в справі № 686/4557/18, від 07.02.2018 року у справі №910/18319/16. При цьому, у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо». З метою підтвердження порушення правила дорожнього руху ОСОБА_1 при ДТП яке мало місце 08.03.2024 року ПрАТ «Арсенал Страхування» було замовлено у судового експерта Скорохода К.М. проведення автотехнічної експертизи. Зі змісту якої (№118/25 від 23.05.2025 р.) вбачається що в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «MERCEDES-BENZ 308D» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 34.1.1 ПДР України. Отже, дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР України водієм автомобіля «MERCEDES-BENZ 308D» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , що підтверджується вищезазначеною автотехнічною експертизою. Позивач повністю заперечує проти призначення судової експертизи у справі, оскільки не вбачає потреби досліджувати питання, на які вже є конкретна відповідь (а.с.84-89).
Ухвалою суду від 28 липня 2025 року клопотання представника відповідача адвоката Блонського М.А. задоволено: витребувано з канцелярії Самбірського міськрайонного суду Львівської області матеріали справи № 452/1073/24 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП; призначено у справі судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, на час проведення експертизи - провадження у справі зупинено (а.с.99-100).
Висновок експерта надійшов до суду 06.01.2026 року (а.с.105).
Ухвалою суду від 08 січня 2026 року провадження у справі поновлено (а.с.113).
Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року задоволено клопотання представника позивача Голоднюк О.Г. про участь у судових засіданнях в режимі відео конференції (а.с.125). 
Ухвалою суду від 10.02.2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.130).
В судове засідання 26 березня 2026 року представник позивача Голоднюк О.Г. не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на заявлених вимогах наполягав (а.с.133-134). 
В судовому засіданні 26 березня 2026 року представник відповідача адвокат Блонський М.А. проти позову заперечував, покликаючись на обставини, аналогічні, викладеним у відзиві на позов. Також зазначав, що згідно висновку експерта від 24.12.2025 року № 3946-Е причиною ДПТ стали ті обставини, що водій автомобіля марки «Mercedes-Benz V 300 d» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 не переконався у безпеці зміни смуги руху (перестроювання) згідно п. 10.1 ПДР та здійснив виїзд на дорожню розмітку 1.16.1 ПДР. Просив у позові відмовити. 
У судовому засіданні 26 березня 2026 року судом оголошено про закінчення з`ясування обставин даної справи та перехід до стадії ухвалення судового рішення; відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення рішення в даній справі відкладено на 03 квітня 2026 року.
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року поновлено судовий розгляд даної цивільної справи, у відповідності до вимог частини 2 статті 244 ЦПК України; розгляд справи призначений на 04 травня 2026 року, в подальшому судове засідання за клопотанням представника позивача відкладено на 27 травня 2026 (а.с.142, 146-148). 
25 травня 2026 року від представника відповідача адвоката Блонського М.А. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не є встановленою постановю суду. Встановлення судом відсутності в діях іншого водія ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення не свідчить, що в ДТП за участю водія ОСОБА_1 відсутня його вина, оскільки в протоколі відносно ОСОБА_3 не було зазначено, що водій ОСОБА_3 порушив п.1.16.2 ПДР, а саме перетнув дорожню розмітку, виїхавши на острівець безпеки. Оскільки суд розглядав справу в межах протоколу по справі про адміністративне правопорушення, то він не міг самостійно покласти на нього вину у порушенні п. 1.16.2 ПДР. В справі, що розглядається експерт дав відповідь на питання щодо механізму виникнення ДТП та вини водіїв без прив`язок до дій поліції. В даному випадку поліцією складені два протоколи по ДТП, в яких зазначено порушення в діях водіїв, які не відповідали фактично вчиненим ними порушеннями. Причиною даної ДТП, з технічної точки зору стали ті обставини, що водій автомобіля «MERCEDES-BENZ 308D» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 рухався напрямним острівцем в місці розгалуження смуги (смуги для лівого повороту), який позначений дорожньою розміткою 1.16.1 ПДР, а водій автомобіля «Mercedes-Benz V 300 d» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 не переконався у безпеці зміни смуги руху (перестроювання) згідно п. 10.1 ПДР та здійснив виїзд на дорожню розмітку 1.16.1 ПДР. Отже, ОСОБА_1 вчинив одне правопорушення ПДР, яке спричинило ДТП, а ОСОБА_3 вчинив два порушення. Зважаючи на це, кожен з водіїв повинен самостійно здійснювати ремонт та відновлення свого транспортного засобу, а тому в задоволенні позову слід відмовити (а.с. 154-156).
26 травня 2026 року через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення представника ПрАТ «Арсенал Страхування» Голоднюка О., в яких зазначено, що постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року провадження у справі №145/611/24 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Винницького апеляційного суду від 08 травня 2026 року постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Просив звернути увагу суду на преюдиційні факти, встановлені апеляційним судом (а.с. 157-173).
В судове засідання 26 травня 2026 року сторони не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи без їх участі. 
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. 
Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено судом (з матеріалів адміністративної справи № 452/1073/24) згідно протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 507594 від 08 березня 2024 року вбачається, що 08 березня 2024 року о 18:07 год. на автомобільній дорозі М10-01 11км+600м в с. Сокільники вул. Садова, 18А Львівської області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ 308D» д.н.з. НОМЕР_2 за одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій знаходячись ліворуч не надав перевагу у русі водієві автомобіля «Mercedes-Benz V 300 d» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався праворуч, внаслідок чого транспортним засобам завдано механічних пошкоджень. Чим порушив п. 10.3 ПДР, за що відповідальність передбачена за 124 КУпАП. 
З долученої схеми ДТП вбачається, що зіткнення автомобілів відбулося на острівці безпеки а/д М10 по якому рух автомобілів заборонено (а.с.12). 
Згідно відповіді від НПУ, що долучена ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до запиту про хід розгляду справи 452/1073/24, містяться дані щодо складання протоколів відносно обох водіїв, а саме зазначено, що:
-1-й винуватець ДТП ОСОБА_3 допустив порушення правил 10.3 ПДР (порушення правил перестроювання) протокол за ст. 124 КУпАП серії ААД
№ 507594;
-2-й винуватець ДТП ОСОБА_1 допустив порушення правил 10.3 ПДР (порушення правил перестроювання) протокол за ст.124 КУпАП серії ААД
№ 507595. 
Постановою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 червня 2024 року у справі № 452/1073/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
В даній постанові зазначено, що: «…на переконання судді в даній ДТП дійсно можлива взаємна вина обох водіїв і, враховуючи ступінь вини кожного із правопорушників, а також те, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки їм обом було заподіяно шкоду, що так само за собою тягне цивільно-правові наслідки відшкодування шкоди, виходячи із засад цивільного судочинства щодо встановлення одночасно наявності вини всіх осіб для визначення розміру відшкодування у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, - слід відзначити про можливість вирішення такого між водіями у цивільній юрисдикції (необхідність призначення експертиз та ін.)» (а.с.13).
Дана постанова набрала законної сили. 
Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 , як інший учасник ДТП, через свого представника адвоката Блонського М.А. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження закрити у зв`язку з закінченням строків, передбачених статті 38 КпАП України.
Постановою Винницького апеляційного суду від 08 травня 2026 року у справі
№ 145/611/24 апеляційну скаргу задоволено частково. Постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року скасовано та ухвалено нову постанову. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КпАП України - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційним судом встановлено, що «…відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 507595 від 08.03.2024 року ОСОБА_3 08.03.2024 року о 18:07 год., на автодорозі М10-01 11 км+600м с. Сокільники, вул. Садова, 18а, керуючи транспортним засобом "Mercedes-Benz V300P", д.н.з. НОМЕР_1 , перед перестроюванням, не переконався що це буде безпечним, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом "Mercedes-Benz 308P", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортним засобам завдано механічних пошкоджень. Чим порушив п. 10.1 ПДР, за що відповідальність передбачена за 124 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 1653/1654/24-21 від 20.05.2025 року, проведеної на підставі постанови Тиврівського районного суду від 17.04.2024 року, в заданій дорожній обстановці водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до технічних норм дорожньої розмітки 1.1, 1.16.2 ПДР України, які перетинати заборонено, а в діях водія ОСОБА_3 невідповідностей вимогам ПДР не вбачається.
В заданій дорожній обстановці попередження події пригоди від водія ОСОБА_3 не залежало, а ОСОБА_1 мав технічну можливість своїми односторонніми діями уникнути ДТП шляхом дотримання технічних норм дорожньої розмітки 1.1, 1.16.2 ПДР України, які перетинати заборонено.
В заданій дорожній обстановці діями ОСОБА_1 були створена небезпечна і аварійна дорожня ситуація.
В заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до технічних норм вимог лінії 1.1, 1.16.2 ПДР України, які перетинати заборонено, а водій ОСОБА_3 повинен був керуватись технічними нормами вимог п.1.3, 1.4 ПДР України. В заданій дорожній обстановці в діях ОСОБА_1 вбачається невідповідність технічним нормам вимог лінії 1.1, 1.16.2 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з ДТП.
Апеляційний суд наголошує, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення водієм ОСОБА_3 нібито вчинено порушення пункту 10.1 ПДР України, що перебуває в причинному зв`язку (призвело) до завдання механічних пошкоджень транспортним засобам.
Натомість відповідно до висновку експерта за результатами проведення інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи за матеріалами цивільної справи № 452/1959/25 від 24.12.2025 року № 3946-Е, проведеної експертом Львівського НДІСЕ: 1. У заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_3 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5, 2.3 «Б», 10.1 то Дорожня розмітка 1.16.1 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був перед початком перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та здійснювати перестроюванням автомобіля на дорожній розмітці, яка дозволяє вказаний маневр (переривчастій дорожній розмітці). 2. Водій автомобіля ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, і полягала ця технічна можливість у належному виконанні вказаним водієм вимог п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху» та «обгін»), п. 10.1, 12.3, 14.2 (підпунктів «б») ПДР України, тобто вказаному водію заборонялось здійснювати об`їзд (обгін) попутних транспортних засобів на дорожній розмітці 1.16.1, яка позначає напрямний острівець в місці розгалуження смуги (смуги для лівого повороту). 3. Причиною даної ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що водій ОСОБА_1 рухався напрямним острівцем в місці розгалуження смуги (смуги для лівого повороту), який позначений дорожньою розміткою 1.16.1 ПДР України, а водій автомобіля ОСОБА_3 не переконався в безпеці зміни смуги руху (перестроювання) згідно п. 10.1 ПДР та здійснив виїзд на дорожню розмітку 1.16.1 ПДР України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини події, оцінивши зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП, апеляційним судом встановлено, що пояснення водія ОСОБА_3 щодо руху його автомобіля та руху автомобіля марки «Mercedes-Benz 308P», під керуванням ОСОБА_1 , узгоджуються із схемою ДТП та висновком експерта, натомість інших доказів, які б підтверджували факт порушення ОСОБА_3 вимог п.10.1 ПДР України до матеріалів справи не долучено, а відтак в матеріалах справи відсутні достатні докази підтвердження вини ОСОБА_3 , які б знаходились у прямому причинному зв`язку із наслідками ДТП, а відповідно і складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.
Органом (посадовою особою), яка складала протокол, ОСОБА_3 не ставилося порушення вимог дорожньої розмітки 1.16.1, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а відтак як в суду першої інстанції, так і в апеляційного суду відсутні правові підстави для визнання даного порушення таким, що призвело до ДТП.
Крім того, як вказано у висновку експерта, саме водієм ОСОБА_1 порушено п. 1.5 ПДР України, тобто створено небезпеку для руху шляхом виїзду і руху напрямним острівцем в місці розгалуження смуги (смуги для лівого повороту), який позначений дорожньою розміткою 1.16.1 ПДР України, а також порушено п. 10.1, 12.3. 14.2 ПДР України, так як йому взагалі було заборонено здійснювати обгін (об`їзд) транспортних засобів в цьому місці.
ОСОБА_3 не є тим, хто створив аварійну ситуацію, а його дії з перестроювання на додаткову смугу для руху ліворуч, безпосередньо не призвели б до ДТП, якби ОСОБА_1 не рухався напрямним острівцем. Він ( ОСОБА_3 ) звичайно міг уникнути даної ДТП переконавшись, що інші учасники руху нехтуючи ПДР і розміткою не рухаються по напрямному острівцю, але вочевидь розраховував на виконання іншими учасниками цих Правил відповідно до пункту 1.4 ПДР України…».
Між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_5 11.07.2023 року був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 3140/23-Тц9, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням наземним транспортним засобом – легковим автомобілем марки «Mercedes-Benz V 300d» д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску (а.с.5). 
Страховими ризиками згідно розділу 7 зазначеного договору є: викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій; загальна страхова сума – 3384000,00 грн., страхова сума по ТЗ – 3271200,00 грн. (п. 10), строк дії договору до 15.07.2024 року. 
ОСОБА_5 11.03.2024 року звернулася до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.18).
Відповідно до рахунку СТО від 18.03.2024 року наданого ТзОВ «Західно Український Автомобільний Дім» та рахунку фактури №СФ-0000529 від 13.03.2024 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Mercedes-Benz V 300 d» д.н.з. НОМЕР_1 складає 441286,57 грн. (а.с.19-22) та 46519,00 грн. (а.с.24) відповідно. 
Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності СПД ФО ОСОБА_6 № 237/24 від 22.03.2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz V 300 d» д.н.з. НОМЕР_1 складає 498358,64 грн. (а.с.26-51).
ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» від 19 березня 2024 року визначено страхове відшкодування у розмірі 487806,57 грн. (а.с.11).
Згідно зі страховим актом ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» від 20.03.2024 року №006.00412824-1 забезпечений транспортний засіб - «Mercedes-Benz V 300d» д.н.з. НОМЕР_1 ; обставини «інший ТЗ не врахував дорожньої обстановки і пошкодив ТЗ страхувальника. Протоколи на обох водіїв»; власник майна ОСОБА_2 , договір
№ 3140/23-Тц9 від 11.07.2023 року; підлягає виплаті страхове відшкодування в розмірі 487806,57 грн.; виплату здійснити на рахунок ТзОВ «Західний Український автомобільний дім» - 441287,57 грн., та ТОВ «Вайлекс групп» - 46519,00 грн. (а.с.10).
ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 487806,57 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 14207441 від 21.03.2024 року та №14207447 від 21.03.2024 року (а.с.23,25).
Згідно висновку судового експерта Скороход К.М. №118/25 від 23.05.2025 року за результатами проведення авто технічного дослідження по матеріалам справи про адміністративне правопорушення № 452/1073/24 вбачається, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «MERCEDES-BENZ 308D» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 34.1.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 34.1.1 ПДР України.
Згідно п. 34. 1.1 ПДР (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15 (а.с.14-17).
При цьому, в дослідницькій частині даного висновку експертом зазначено, що: «…На схемі ДТП позначено, що зіткнення автомобілів відбулося на острівці безпеки а/д М10 по якому рух автомобілів заборонено…» (а.с.16).
Згідно висновку експерта Львівського НДІСЕ №3946-Е від 24.12.2025 року за результатами інженерно-транспортної (авто технічної) експертизи:
?у даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1,5, 2.3 «б», 10.1 та Дорожня розмітка 1.16 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був перед початком перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та здійснювати перестроювання свого автомобіля на дорожній розмітці, яка дозволяє вказаний маневр (переривчастій дорожній розмітці);
?водій автомобіля «MERCEDES-BENZ 308D» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП і полягала ця технічна можливість у належному виконанні вказаним водієм вимог п.п.1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху» та «обгін»); 10.1, 12,3, 14.2 (підпункт б) ПДР України, тобто вказаному водію заборонялось здійснювати об`їзд (обгін) попутних транспортних засобів на дорожній розмітці 1.16.1, яка позначає напрямний острівець в місці розгалуження смуги (смуга для лівого повороту);
?причиною даної ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що водій автомобіля «MERCEDES-BENZ 308D» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 рухався напрямним острівцем в місці розгалуження смуги (смуги для лівого повороту), який позначений дорожньою розміткою 1.16.1 ПДР України, а водій автомобіля «Mercedes-Benz V 300 d» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 не переконався у безпеці зміни смуги руху (перестроювання) згідно п. 10.1 ПДР та здійснив виїзд на дорожню розмітку 1.16.1 ПДР України (а.с.106-110).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 вересня 2022 року у справі №441/756/18 та від 25 лютого 2025 року у справі № 712/3111/23.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так статтею 979 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування).
У відповідності до вимог статті 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
Закон України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулював відносини у сфері страхування, визначає загальні правові засади здійснення діяльності із страхування, надання посередницьких послуг і спрямований на посилення захисту прав та законних інтересів клієнтів, у тому числі споживачів, шляхом встановлення вимог до системи управління, платоспроможності страховиків, філій страховиків-нерезидентів на території України та розкриття ними інформації, встановлює вимоги до порядку укладання, обслуговування та виконання договорів страхування та перестрахування, врегульовує питання інформаційного забезпечення договорів страхування та перестрахування і дій, що передують їх укладанню, а також державне регулювання та нагляд у сфері страхування.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулював правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (підпункти 1.4, 1.7 статті 1 цього Закону).
У абзаці першому підпункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
До страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).
У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі
№ 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як встановлено судом 08 березня 2024 року сталася ДТП за участю автомобіля «MERCEDES-BENZ 308D» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mercedes-Benz V 300 d» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортним засобам завдано механічних пошкоджень. Зіткнення автомобілів відбулося на острівці безпеки а/д М10 по якому рух автомобілів заборонено, що підтверджено схемою ДТП, експертними висновками №118/25 від 23.05.2025 року та № 3946-Е від 24.12.2025 року.
Відносно обох водіїв було складено протоколи за ст. 124 КУпАП (серії ААД
№ 507594 та серії ААД № 507595). 
Постановою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 червня 2024 року у справі № 452/1073/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП. 
Разом з тим, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах: від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року у справі №686/4557/18. 
Крім того, у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі
№ 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».
Таким чином, оскільки постанова від 28 червня 2024 року у справі № 452/1073/24 не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП, проте вона не містить і висновків про винність ОСОБА_1 , вина останнього, як обов`язковий елемент складу цивільного правопорушення, підлягає встановленню судом безпосередньо у даній справі. 
Постановою Винницького апеляційного суду від 08 травня 2026 року у справі
№ 145/611/24 провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КпАП України - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Як встановлено апеляційним судом, якій аналізував висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 1653/1654/24-21 від 20.05.2025 року, проведеної на підставі постанови Тиврівського районного суду від 17.04.2024 року, в заданій дорожній обстановці водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до технічних норм дорожньої розмітки 1.1, 1.16.2 ПДР України, які перетинати заборонено, а в діях водія ОСОБА_3 невідповідностей вимогам ПДР не вбачається. В заданій дорожній обстановці попередження події пригоди від водія ОСОБА_3 не залежало, а ОСОБА_1 мав технічну можливість своїми односторонніми діями уникнути ДТП шляхом дотримання технічних норм дорожньої розмітки 1.1, 1.16.2 ПДР України, які перетинати заборонено. В заданій дорожній обстановці діями ОСОБА_1 були створена небезпечна і аварійна дорожня ситуація. В заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до технічних норм вимог лінії 1.1, 1.16.2 ПДР України, які перетинати заборонено, а водій ОСОБА_3 повинен був керуватись технічними нормами вимог п.1.3, 1.4 ПДР України. В заданій дорожній обстановці в діях ОСОБА_1 вбачається невідповідність технічним нормам вимог лінії 1.1, 1.16.2 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з ДТП.
Аналізуючи висновок експерта за результатами проведення інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи за матеріалами цивільної справи № 452/1959/25 від 24.12.2025 року № 3946-Е, проведеної експертом Львівського НДІСЕ, апеляційний суд також зазначив, зокрема, що «водій автомобіля ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, і полягала ця технічна можливість у належному виконанні вказаним водієм вимог п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху» та «обгін»), п. 10.1, 12.3, 14.2 (підпунктів «б») ПДР України, тобто вказаному водію заборонялось здійснювати об`їзд (обгін) попутних транспортних засобів на дорожній розмітці 1.16.1, яка позначає напрямний острівець в місці розгалуження смуги (смуги для лівого повороту). Причиною даної ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що водій ОСОБА_1 рухався напрямним острівцем в місці розгалуження смуги (смуги для лівого повороту), який позначений дорожньою розміткою 1.16.1 ПДР України, а водій автомобіля ОСОБА_3 не переконався в безпеці зміни смуги руху (перестроювання) згідно п. 10.1 ПДР та здійснив виїзд на дорожню розмітку 1.16.1 ПДР України».
А тому суд дійшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні докази підтвердження вини ОСОБА_3 , які б знаходились у прямому причинному зв`язку із наслідками ДТП.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц не вбачав підстав для відступлення від правового висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі 199/4320/17, про те, що постанова суду про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Висновки судового експерта №118/25 від 23.05.2025 року, судової інженерно-транспортної експертизи № 1653/1654/24-21 від 20.05.2025 року і інженерно-транспортної (авто технічної) експертизи №3946-Е від 24.12.2025 року містять дані щодо невідповідності дій водія ОСОБА_1 вимогам ПДР України. При цьому у висновках № 1653/1654/24-21 від 20.05.2025 року і №3946-Е від 24.12.2025 року експертами зазначено, що саме
ОСОБА_1 мав технічну можливість своїми односторонніми діями уникнути ДТП. 
Посилання сторони відповідача на ті обставини, що ОСОБА_3 не переконався у безпеці зміни смуги руху (перестроювання) згідно п. 10.1 ПДР та здійснив виїзд на дорожню розмітку 1.16.1 ПДР України, спростовується постановою Винницького апеляційного суду від 08 травня 2026 року у справі № 145/611/24, в якій зокрема, зазначено, що «… саме водієм ОСОБА_1 порушено п. 1.5 ПДР України, тобто створено небезпеку для руху шляхом виїзду і руху напрямним острівцем в місці розгалуження смуги (смуги для лівого повороту), який позначений дорожньою розміткою 1.16.1 ПДР України, а також порушено п. 10.1, 12.3. 14.2 ПДР України, так як йому взагалі було заборонено здійснювати обгін (об`їзд) транспортних засобів в цьому місці. ОСОБА_3 не є тим, хто створив аварійну ситуацію, а його дії з перестроювання на додаткову смугу для руху ліворуч, безпосередньо не призвели б до ДТП, якби ОСОБА_1 не рухався напрямним острівцем. Він ( ОСОБА_3 ) звичайно міг уникнути даної ДТП переконавшись, що інші учасники руху нехтуючи ПДР і розміткою не рухаються по напрямному острівцю, але вочевидь розраховував на виконання іншими учасниками цих Правил відповідно до пункту 1.4 ПДР України…».
Враховуючи викладене, суд вважає, що вини ОСОБА_3 у даному випадку не вбачається, а вина ОСОБА_1 в скоєнні даного ДТП є доведеною.
Відповідно до умов договору страхування ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі страхового акту здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 487806,57 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №14207441 від 21.03.2024 року та №14207447 від 21.03.2024 року, при цьому ПрАТ «СК «Євроінс Україна», де була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 308D» д.н.з. НОМЕР_2 виконало взяті на себе за полісом № ЕР/215021294 зобов`язання у розмірі 156800,00 грн. 
Сума страхових відшкодувань, які позивач здійснив доведена належними письмовими доказами та не спростована стороною відповідача. 
Повно та всебічно встановивши обставини справи, проаналізувавши норми матеріального права, які підлягали застосуванню до правовідносин у цій справі, суд доходить до висновку, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» набуло права зворотної вимоги до винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, тобто 331006,57 грн., а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦКП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі
4965,10 грн., сплачений останнім при зверненні до суду, що підтверджується даними платіжного документу (а.с.4).
Керуючись ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 331006,57 грн. (триста тридцять одну тисячу шість гривень п`ятдесят сім копійок) страхового відшкодування. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» суму судового збору в розмірі 4965,10 грн. 
Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», юридична адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, б. 154, код ЄДРПОУ 33908322.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повний текст рішення виготовлений 08.06.2026 року.

Головуюча суддя