Справа № 490/11165/25 
Провадження № 2/487/1397/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026 м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Бобрової І.В., за участю секретаря судового засідання Богатої А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу № 490/11165/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», треті особи – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Баталін Сергій Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

ВСТАНОВИВ:

29.12.2025 представник позивачки – адвокат Усенко А.В. звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4015 від 01.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0528-6537 від 03.11.2020 у розмірі 25750,00 грн.
Вимоги позову мотивовані тим, що 03.11.2020 між позивачкою та відповідачем було укладено кредитний договір № 0528-6537, за умовами якого позичальнику було надано кредит. З сайту АСВП позивачці стало відомо про внесення до реєстру боржників інформації щодо неї, в зв`язку з виконанням виконавчого провадження № 66438302, яке було відкрите на підставі виконавчого напису № 4015 від 01.06.2021, вчиненого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0528-6537 від 03.11.2020 у розмірі 25750,00 грн. У подальшому на підставі вказаного вище виконавчого провадження було накладено арешти на всі рахунки позивачки та звернуто стягнення на заробітну плату. Проте представник позивачки вважає зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з численними порушеннями нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, а також з підстав неправомірності вимог стягувача.
Разом із вказаним позовом представником позивачки було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом № 4015 від 01.06.2021, вчиненого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0528-6537 від 03.11.2020 у розмірі 25750,00 грн, яка була задоволена ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.12.2025.
Центральний районний суд м. Миколаєва своєю ухвалою від 30.12.2025 цивільну справу № 490/11165/25 передав на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва за підсудністю.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2026 головуючим суддею у цивільній справі № 490/11165/25 визначено суддю Боброву І.В.
Суд своєю ухвалою від 29.01.2026 відкрив провадження та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
04.02.2026 від представника відповідача на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, з посиланням на те, що заявлені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру, їх розмір є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та витраченим ним часом на надання зазначених послуг. Крім того представник відповідача вважала, що витрати на професійну правничу допомогу слід зменшити до середньої ринкової вартості наданих послуг, а саме до 2500,00 грн.
04.02.2026 від представника ТОВ «Укр Кредит Фінанс» – Романовської Н.О. до канцелярії суду через систему «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява, в якій остання просить прийняти зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позовом; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 0528-6537 від 03.11.2020 у загальному розмірі 25750,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 15400,00 грн, витрати на нотаріальні послуги для вчинення виконавчого напису нотаріуса 350,00 грн, а також судові витрати у розмірі 2662,40 грн.
Суд своєю ухвалою від 05.02.2026 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості об`єднав в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», треті особи – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Баталін Сергій Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, для спільного розгляду.
13.03.2023 від представника позивачки – адвоката Усенка А.В. до канцелярії суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, у яких він, крім іншого, просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на те, що представником ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не доведено належними та достовірними доказами того, що під час створення між кредитором та позичальником кредитного договору та інших документів, вони були захищені від редагування/зміни будь-якими особами, оскільки такі документи подані лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитного договору позичальником. На думку представника Налєснікової А.П. це лише текст, який складений кредитором одноособово. Крім того вказано, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не надано жодного доказу направлення одноразових ідентифікаторів позичальниці та використання останньою таких ідентифікаторів для підписання кредитного договору та інших документів. Отже на переконання адвоката Усенка А.В. відсутні докази того, що саме ОСОБА_1 будь-яким способом застосовувала ідентифікатор електронного підпису, відсутні докази отримання нею цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації саме її в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Крім того представник позивачки посилався на те, що в матеріалах зустрічної позовної заяви відсутні первинні банківські документи, які доводять розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також нарахування відсотків за користування кредитом. Разом з тим адвокат Усенко А.В. наголосив на тому, що заявлена сума заборгованості за нарахованими відсотками не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в рази перевищує суму заборгованості за кредитом, та суперечить принципам розумності та добросовісності.
Суд своєю ухвалою від 10.04.2026 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав, просив про їх задоволення. Крім того просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги зустрічної позовної заяви підтримав, просив про їх задоволення. Крім того у задоволенні первісного позову просив відмовити.
Треті особи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.
Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис № 4015, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 0528-6537 від 03.11.2020, укладеним з ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Сума заборгованості становить 25400,00 грн. За вчинення виконавчого напису 350,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 25750,00 грн.
10 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С. відкрито виконавче провадження № 66438302 з примусового виконання виконавчого напису № 4015 від 01.06.2021.
06.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С. винесено постанову про арешт коштів боржника.

13.05.2024 відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Баталіна С.С. виконавче провадження № 66438302 передано до виконавчого округу Одеської області.
18.07.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Баталіним С.С. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 66438302.
28.10.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Баталіним С.С. об`єднано виконавчі провадження № 66438302, № 66494816 у зведене виконавче провадження № 79460211.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову суд враховує, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість (пункт 5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).
Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Таким чином вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Отже підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника.
Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17.
Однак банк не надав суду жодних доказів безспірності заборгованості, при тому, що позивач не погоджується з боргом.
За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною.
Більш того при вчиненні спірного виконавчого напису приватний нотаріус керувався зокрема пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.
Пунктом 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), передбачено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.".
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.
Резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 24 листопада 2017 року № 92.
Тобто, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Отже на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису (01 червня 2021 року) п. 2 Переліку, яким керувався приватний нотаріус, був визнаний незаконним та не підлягав застосуванню. Приватний нотаріус не врахував, що на цей час не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, не посвідчених нотаріально.
Подібний правовий висновок наведений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.
Кредитний договір № 0528-6537 від 03.11.2020, укладений з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», на якому вчинено спірний виконавчий напис, не посвідчений нотаріально, що дає підстави для визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (Постанова ВП Верховного Суду від 21.09.2021 № 910/10374/17).
Отже, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню належить задовольнити.
Крім того, що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 3860,33 грн в рахунок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, суд зазначає наступне.
Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Як вбачається з інформації, наданої приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Баталіним С.С. від 27.11.2025 вих. № 71075, на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 66438302 з виконання виконавчого напису № 4015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості. В межах вказаного виконавчого провадження з боржниці було стягнуто, крім іншого, 3860,33 грн на користь стягувача в рахунок погашення кредитної заборгованості.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові КЦС ВС від 08 вересня 2021 року в справі № 201/6498/20 судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів відповідно до статті 1212 ЦК України.
Таким чином за спірним виконавчим написом, який суд визнав таким, що не підлягає виконанню, відбулось часткове його виконання, що у сукупності є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, а тому суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 3860,33 грн підлягають задоволенню.
Судові витрати у справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачкою за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн, що підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 у загальному розмірі 1816,80 грн.
Щодо витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі № 380/887/20).
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Крім того у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У позовній заяві представник позивачки просить стягнути з відповідача понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8600,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивачки надав суду такі документи: копію договору про надання правничої від 22.10.2025, укладений між адвокатським об`єднанням «Усенко Лоер та партнери» та ОСОБА_1 , копію акту здачі-прийняття наданих послуг від 21.11.2025 разом з описом наданих послуг, копію квит наці № 242565287 від 21.11.2025.
Частиною 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається із клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, останній зазначив, що розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру, проте будь-яких доказів з цього приводу не надав.
У цілому зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги обставини справи, задоволення позову у повному обсязі, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, зважаючи на принцип розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути суму витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.
Крім того щодо зустрічної позовної заяви суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що 03.11.2020 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі за допомогою електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора було укладено кредитний договір № 0528-6537 на суму 10000,00 грн із строком кредитування 7 календарних днів (з можливістю пролонгації строку кредитування), з процентною ставкою 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна процентна ставка складає 730%.
Отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 10000,00 грн підтверджено копією кредитного договору № 0528-6537 від 03.11.2020, який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, довідкою про перерахування суми кредиту № 0528-6537 від 03.11.2020 та даними, які містяться у листі АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Видача коштів здійснювалася за допомогою платіжної системи LiqPay.
У пункті 13 кредитного договору № 0528-6537 встановлено, що цей кредитний договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору. Укладаючи цей кредитний договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
Розділом 5 правил надання споживчих кредитів, затверджених наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 175-П від 03.11.2020, встановлено, що після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту та відкриття відповідного рішення у Особистому Кабінеті, Заявник отримує гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладання Договору. Оферта (проект Кредитного Договору), що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у цих Правилах, які є невід`ємною частиною Договору, що пропонується до укладення Заявнику. Після отримання Заявником Оферти (безпосередньо до використання Заявником електронного підпису) Заявнику надсилається Одноразовий ідентифікатор.
Заявник надає Кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття Оферти (Акцепт) щодо укладення Договору в електронній формі (в рамках IТC Кредитодавця) в Особистому Кабінеті Заявника/Позичальника, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання Елеронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається (відповідний ідентифікатор) Кредитодавцем в СМС-повідомленні на номер телефону, вказаний Заявником/Позичальником в Заявці, що вважається підписанням Договору відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Після акцептування Позичальником Оферти (що (акцептування Позичальником Оферти) є укладенням Договору відповідно до ч.3 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію») відповідно до умов Договору (та включно цих Правил), Кредитодавець направляє Позичальнику підтвердження вчинення (укладення) Договору у формі електронного документа. Підтвердження направляється в особистий кабінет позичальника та/або на електронну адресу позичальника, вказану ним у заявці. Підтвердження містить обов`язкові відомості відповідно до ч. 11 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Кредитодавець не пізніше 3 робочих днів з дати укладення договору сторонами надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на поточний (картковий) рахунок з використанням реквізитів платіжної картки позичальника.
У пункті 19 кредитного договору № 0528-6537 "Реквізити Сторін" зазначено електронний підпис фізичної особи ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором – А429.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 0528-6537 від 03.11.2020, загальна сума заборгованості станом на 05.01.2026 становить 21539,67 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 6139,67 грн, залишок відсотків 15400,00 грн.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст.638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
У силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
В силу ч. 4 ст. 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Із положень ч. 8 ст. 11 Закону слідує, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Як передбачено ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону).
За змістом указаних норм права сторони вправі укласти договір в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями про досягнення згоди з усіх його істотних умов. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту, інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, із наведеного вище слідує, що без отримання листа на адресу електронної пошти або в особистий кабінет позичальника, кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений, а тому суд доходить до висновку, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Таким чином, враховуючи викладене вище, відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами спірного кредитного договору, проте своєчасно їх не виконала, через що у неї виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у загальному розмірі 21539,67 грн, що підтверджується копією наданого позивачем розрахунку, у зв`язку з чим позовні вимоги за зустрічним позов підлягають частковому задоволенню.
Крім того Враховуючи положення статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2227,08 грн. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», треті особи – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Баталін Сергій Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню – задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4015, вчинений 01 червня 2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, про звернення стягнення з громадянки України, якою є ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 0528-6537 від 03 листопада 2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс». Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 25750,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 3860,33 грн в рахунок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 1816,80 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.
Зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 0528-6537 від 03.11.2020 у загальному розмірі 21539,67 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» сплачений судовий збір у розмірі 2227,08 грн.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач за первісним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», ЄДРПОУ 38548598, місце знаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407.
Третя особа за первісним позовом: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, місце знаходження: м. Київ, просп. Григоренка, 15, прим. 3.
Третя особа за первісним позовом: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Баталін Сергій Сергійович, місце знаходження: м. Одеса, вул. Успенська, 54.
Повне судове рішення складено 08 червня 2026 року.

Суддя І. В. Боброва