ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2026 р.	 	Справа № 922/3873/23 (922/1172/26)	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Байбака О.І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Гермес Пром І" (адреса: 61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 20, корп. 2, кв. 114-А; код ЄДРПОУ 23755480) в особі ліквідатора Демчана Олександра Івановича (свідоцтво № 1732 від 11.11.2015) 	
до 	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 	
про 	визнання недійсним договору, стягнення коштів 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа № 922/3873/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Ел Пі Джі" про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гермес Пром І".
Постановою Господарського суду Харківської області від 12.01.2024 у справі № 922/3873/23 процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Гермес Пром І" та повноваження розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (свідоцтво № 2022 від 08.11.2021) - припинено; визнано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гермес Пром І" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; призначити ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича, якого зобов`язано провести ліквідаційну процедуру.
Після винесення судом постанови про визнання боржника банкрутом ліквідатор Демчан О.І. подавав суду щомісячні звіти про виконану роботу.
Розгляд звіту ліквідатора неодноразово відкладався.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гермес Пром І" в особі ліквідатора Демчана Олександра Івановича (далі – позивач, ліквідатор) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в межах справи про банктрутство до ОСОБА_1 (далі - відповідач) в якій просить суд:
1. Визнати недійсним договір на виконання роботи №31/12/19 від 31.12.2020 укладений між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гермес Пром І» (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 20, корп. 2, кв. 114-А, код 23755480).
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Пром І» (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 20, корп. 2, кв. 114-А, код 23755480) грошові кошти у розмірі 2130840,00 грн (два мільйони сто тридцять тисяч вісімсот сорок грн 00 коп).
В обґрунтування своїх вимог ліквідатор, зокрема, вказує на те, що в ході проведення ліквідаційної процедури ТОВ "Гермес Пром І" ним було встановлено факт укладання між названим товариством та відповідачем договору на виконання роботи №31/12/19 від 31.12.2023 в рамках якого ТОВ "Гермес Пром І" сплатило на користь відповідача 2 130 840,00 грн. за експедиційні послуги, надані відповідачем згідно з актами наданих послуг №1 від 31.03.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020, акту наданих послуг № 2 від 30.06.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020, та акту наданих послуг № 4 від 28.09.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020.
Однак, як стверджує ліквідатор, даний договір укладено між заінтересованими особами в розумінні ч. 6 ст. 1 Кодексу України з процедур Банкрутства, грошові кошти на його виконання виплачувалися відповідачу за наявності значної заборгованості перед кредиторами за неоплату поставленого товару, при цьому, такі дії не мали розумного пояснення мети та мотивів їх здійснення, а також не відповідали інтересам товариства, вартість послуг вказана в актах нічим не обґрунтована, будь-які докази реальності надання відповідачем послуг за актами також відсутні.
На думку ліквідатора, зазначені дії мають ознаки неправомірного виведення наявних у ТОВ «Гермес Пром І» грошових коштів, з метою ухилення від розрахунку з кредиторами, зокрема, ТОВ "Оптімус Ел Пі Джі", а тому договір на виконання роботи №31/12/19 від 31.12.2020 підлягає визнанню недійсним з огляду на його фраудаторність, а отримані відповідачем грошові кошти підлягають поверненню в ліквідаційну масу ТОВ «Гермес Пром І».
Ліквідатор вказує, що обґрунтованість його доводів та вимог також підтверджують висновки, викладені в постанові Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі №922/3873/23 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.04.2026 позовну заяву ліквідатора залишено без руху.
Ліквідатор звернувся до суду з заявою про усунення недоліків (вх. № 9872 від 24.04.2026).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.
Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. 
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з вимогами п. п. 5-6 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення, зокрема, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами електронного зв`язку направлено копію ухвали від 27.04.2026.
Зокрема, копія ухвали доставлена до електронних кабінетів позивача та відповідача в підсистемі “Електронний суд”, про що свідчить залучені до матеріалів справи довідки від 27.04.2026. 
З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про відкриття провадження у справі, а останні в розумінні вимог ст. 120, 232 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи.

В процесі розгляду справи відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (вх. № 11805 від 18.05.2026), в якому заперечує проти позову.
В обґрунтування своєї позиції відповідач наполягає на реальності договору на виконання роботи №31/12/19 від 31.12.2023, про що, на думку відповідача, свідчать акти наданих послуг №1-4 до договору №31/12/19 від 31.03.2021. При цьому, твердження ліквідатора про непропорційність вартості послуг є суб`єктивним та недоведеним, а матеріали справи містять достатні відомості реальності такого правочину. При цьому відповідач також вказує, що він має докази наявності транспортних засобів та/або залученого персоналу, необхідних для виконання умов договору, що підтверджують реальну можливість надання відповідних послуг.
Відповідач вважає, що посилання позивача на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі №922/3873/23 як на преюдиційний факт є безпідставним, оскільки зазначена постанова ухвалена у справі про субсидіарну відповідальність, предмет доказування якої відрізняється від спору про визнання договору недійсним, а відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України преюдиціальне значення мають лише обставини, встановлені у спорі між тими самими сторонами; крім того, апеляційний суд лише констатував ознаки неправомірного виведення коштів у контексті оцінки дій керівника боржника, не встановлюючи факту недійсності спірного договору, а тому наведені висновки не є обов`язковими для суду при розгляді даної справи.
Відповідач наголошує, що посилання позивача на заінтересованість відповідача при укладанні договору є безпідставним, оскільки його матір - ОСОБА_2 набула статусу засновника та керівника ТОВ «Гермес Пром І» лише з 03.06.2021, тоді як оспорюваний договір укладено 31.12.2020, а отже на момент його підписання відповідач не перебував у жодному правовому зв`язку з ТОВ «Гермес Пром І» через свою матір.
Крім того відповідач присилається на те, що позивач не довів жодної з умов недійсності, передбачених ст. 203 ЦК України: зміст договору не суперечить закону та моральним засадам суспільства; волевиявлення сторін є вільним; договір спрямований на реальне настання правових наслідків (надання послуг та їх оплату). Натомість позивач оперує припущеннями та власними оціночними судженнями.
Окремо відповідач наголошує, що в процесі розгляду заяви ліквідатора та кредитора про субсидіарну відповідальність в межах даної справи суди суди трьох інстанцій, включаючи Верховний Суд, вже остаточно встановили: ОСОБА_1 не є особою, яка несе відповідальність за доведення боржника до банкрутства, і не підлягає притягненню до відповідальності за зобов`язаннями ТОВ «Гермес Пром І», тоді як подання позову у даній справі фактично є спробою подолати остаточне рішення найвищої судової інстанції шляхом використання іншого правового механізму, що є грубим зловживанням процесуальними правами (ст. 43 ГПК України).
Відповідач наголошує, що Верховний Суд в межах даної справи вже підтвердив, що субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ «Гермес Пром І» покладено солідарно на осіб, визнаних судом винними у доведенні боржника до банкрутства, та стягнуто з них 3 802 696,15 грн — тобто повний розмір усіх кредиторських вимог у справі. Стягнення повної суми кредиторських вимог з цих осіб фактично означає, що потреба у будь-якому іншому механізмі відшкодування вже відпала.
Тобто борг перед усіма кредиторами вже підлягає погашенню у повному обсязі за рахунок осіб, встановлених судом як дійсно винних. За таких обставин позов про стягнення з ОСОБА_1 ще 2 130 840,00 грн, на думку відповідача, є юридично безпредметним: ті самі кредиторські вимоги вже присуджені до стягнення з інших осіб. Задоволення цього позову призвело б до подвійного перекриття одних і тих самих кредиторських вимог, що суперечить природі інституту банкрутства та принципу недопущення безпідставного збагачення.

В свою чергу позивач надав до суду відповідь на відзив (вх. № 12159 від 20.05.2026), в якому спростовує доводи відповідача та просить суд задовольнити позов в повному обсязі
Зокрема, позивач зазначає, що відмова у задоволенні касаційної скарги ліквідатора ТОВ «Гермес Пром І» Верховним Судом полягала, у тому, що субсидіарна відповідальність може бути покладена на юридичну чи фізичну особу, у випадку визнання правочинів між сторонами недійсними на підставі ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, що попередньо не було зроблено ліквідатором ТОВ «Гермес Пром І».
Також, позивач наголошує, що доводи відповідача щодо реальності договору №31/12/19 від 31.12.2020 та пропорційності наданих послуг є безпідставними, оскільки обставини щодо недоцільності перерахування коштів, пов`язаності сторін та заподіяння цими діями шкоди ТОВ «Гермес Пром І» уже встановлені постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі №922/3873/23 та мають преюдиціальне значення.
Додатково, позивач вказує, що перерахування коштів ТОВ «Гермес Пром І» за договором №31/12/19 від 31.12.2020 фактично здійснювалося у період, коли керівником товариства вже була ОСОБА_2 . При цьому будь-які інші фінансові операції за вказаним договором до зазначеного періоду відсутні.

Відповідач надав суду заперечення (вх. № 12315 від 22.05.2026), в яких заперечує проти доводів викладених позивачем та вказує, що посилання позивача на постанову Верховного Суду від 03.06.2026 у справі №911/2999/21 не спростовує доводів відзиву, оскільки обставини цієї справи є відмінними від даного спору, а постанова Верховного Суду від 22.01.2026 у справі №922/3873/23 вже має преюдиціальне значення щодо відсутності підстав для відповідальності ОСОБА_1 , при цьому заявлені кредиторські вимоги вже були стягнуті з інших осіб, що виключає їх повторне задоволення.
Також, відповідач зазначає, що ч. 2 ст. 42 КУзПБ пов`язує підставу для оспорювання правочину з моментом його укладення, а не з моментом виконання. Договір №31/12/19 укладено 31.12.2020, тобто більш ніж за 5 місяців до набуття ОСОБА_2 статусу пов`язаної з боржником особи (03.06.2021). Саме дата укладення правочину є визначальною для оцінки ознак заінтересованості.
Крім того, відповідач наголошує, що позивач не надав жодних доказів того, що ОСОБА_2 набула статусу засновника/керівника з метою легітимізації раніше укладеного договору або що між сторонами існувала попередня домовленість щодо майбутнього призначення з метою створення умов для виведення коштів.
Додатково, відповідач зазначає, що ліквідатор не спростував факту повного погашення кредиторських вимог за рахунок стягнення 3 802 696,15 грн з інших осіб, а тому заявлене оспорювання правочину є позбавленим правової мети, не спрямоване на поповнення ліквідаційної маси та суперечить природі процедур банкрутства, принципу заборони безпідставного збагачення і справедливого балансу сторін.

Кредитор – ТОВ “Оптімус Ел Пі Джі” надав суду письмові пояснення у справі (вх. № № 13905/26 від 09.06.26) в яких просить суд позов ліквідатора задовольнити.
ТОВ “Оптімус Ел Пі Джі” наголошує, що згідно з матеріалами справи №922/3873/23 учасниками справи не було спростовано, що ОСОБА_1 є заінтересованою особою щодо ТОВ «Гермес Пром І», оскільки його мати – ОСОБА_2 , виконувала повноваження керівника Боржника з 03.06.2021. При цьому, остання перераховувала на користь свого сина грошові кошти за нібито надані послуги з супроводу вантажу (транспортно-експедиційні послуги) за Договором від 31.12.2020 №31/12/19 коли вже існував ризик стягнення боргу на користь ТОВ “Оптімус Ел Пі Джі”.
На думку ТОВ “Оптімус Ел Пі Джі”, всі перерахування Боржником коштів за Договором на виконання робіт №31/12/19 від 31.12.2019 в розмірі 3 066 000,00 грн на користь відповідача відбулися в проміжок часу з 10.09.2021 по 28.09.2021 (18 днів), та саме коли мати Відповідача була керівником Боржника, в проміжок часу з 31.12.2020 по 09.09.2021 жодної оплати за Договором з 31.12.2020 по 07.09.2021 (більше 8 місяців) здійснено не було, що свідчить про те що наведений Договір укладений «заднім числом», з метою ухилення розрахунку з ТОВ “Оптімус Ел Пі Джі”.
ТОВ “Оптімус Ел Пі Джі” зазначає. Що обставини щодо недоцільності перерахування коштів, пов`язаності сторін та заподіяння цими діями шкоди ТОВ «Гермес Пром І» уже встановлені постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі №922/3873/23 та мають преюдиціальне значення.

Відповідач надав суду додаткові пояснення (вх. № 14508/26 від 15.06.26) в яких наполягає на безпідставності заявленого позову. 
Зокрема відповідач зазначає про безпідставність посилань ліквідатора та кредитора - ТОВ “Оптімус Ел Пі Джі” на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі №922/3873/23, оскільки при цьому останні не враховують що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 січня 2026 року у справі №922/3873/23 (набрала законної сили з моменту ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає): 
По-перше, у задоволенні касаційної скарги ліквідатора щодо ОСОБА_1 відмовлено повністю (п. 185 постанови ВС). Верховний Суд підтвердив правомірність відмови у притягненні ОСОБА_1 до будь-якої відповідальності за зобов`язаннями боржника. 
По-друге, ВС у п.п. 160–164 постанови встановив, що суб`єктами правопорушення є виключно колишні керівники боржника — ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Дії самого ОСОБА_1 як виконавця за договором не кваліфіковані як протиправні. 
По-третє, ВС у п.п. 178–179 постанови чітко зазначив: після запровадження ч. 5 ст. 42 КУзПБ (Законом №2971-IX від 20.03.2023) особи, які отримали вигоду від правочинів боржника, можуть притягатися до відповідальності виключно на підставі ч. 5 ст. 42 КУзПБ, а не ч. 2 ст. 61 КУзПБ. При цьому за ч. 5 ст. 42 КУзПБ відповідальність настає у межах суми завданих збитків, а не в розмірі дефіциту ліквідаційної маси. Стосовно ОСОБА_1 ВС у застосуванні і цієї норми відмовив.

Крім того, відповідач також вважає, що в постанові САГС від 06.08.2025 колегія суддів оцінювала дії керівника боржника — ОСОБА_2 , а не дії самого ОСОБА_1 як контрагента за договором. Встановлення «ознак неправомірного виведення коштів» у контексті субсидіарної відповідальності керівника не означає автоматичної недійсності договору з виконавцем.
Також відповідач зазначає, що постановою САГС від 06.08.2025, залишеною в силі постановою ВС від 22.01.2026, солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто 3 802 696,15 грн — це повний розмір усіх визнаних кредиторських вимог у справі про банкрутство ТОВ «Гермес Пром І», включаючи вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ “Оптімус Ел Пі Джі”. Таким чином, задоволення позову у даній справі на суму 2 130 840,00 грн у такому випадку: не задовольнить жодного кредитора понад те, що вже присуджено; призведе до подвійного стягнення однієї й тієї самої суми, що суперечить ст. 1212 ЦК України (заборона безпідставного збагачення) та принципу справедливості.

Розглянувши матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.
Як свідчать матеріали справи, станом на дату виникнення боргу у ТОВ “Гермес Пром І” перед ТОВ “Оптімус Ел Пі Джі” керівником ТОВ “Гермес Пром І” був ОСОБА_3 (період виконання повноважень керівника з 16.10.2019 по 04.06.2021), а учасником ТОВ “Гермес Пром І” за аналогічний період була дружина ОСОБА_3 – ОСОБА_4 . Зазначені обставини підтверджуються витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (надалі – ЄДРЮОФОПГО) від 09.01.2024 №119189534619 та №420298892667. 
В подальшому, з 04.06.2021 керівником та засновником ТОВ “Гермес Пром І” значиться ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з ЄДРЮОФОПГО від 09.01.2024 за кодом 119189534619. 
Відтак, як зазначає ліквідатор, керівники ТОВ “Гермес Пром І” ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також учасник боржника ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мали вирішальний вплив на прийняття управлінських рішень ТОВ “Гермес Пром І”.
При цьому, відповідач у даній справі ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 . 

Матеріали справи також свідчать про те, що в ході здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором ТОВ «Гермес Пром І» проведено аналіз виписки по рахунку банкрута, а саме № НОМЕР_2 відкритого в АТ «Скай Банк», та виявлено, що ТОВ «Гермес Пром І» перерахувало за період з 10.09.2021 по 28.09.2021 кошти у розмірі 3066000,00 грн на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) з призначенням платежу: «оплата за договором 31/12/19 від 31.12.2020 за експедиційні послуги без ПДВ».
Зокрема: 
1. 10.09.2021 Платіжним дорученням № 767 ТОВ «Гермес Пром І» було перераховано на користь ОСОБА_1 – 566 000,00 грн; 
2. 17.09.2021 Платіжним дорученням № 768 ТОВ «Гермес Пром І» було перераховано на користь ОСОБА_1 – 1 500 000,00 грн; 
3. 28.09.2021 Платіжним дорученням № 771 ТОВ «Гермес Пром І» було перераховано на користь ОСОБА_1 – 500 000,00 грн; 
4. 28.09.2021 Платіжним дорученням № 772 ТОВ «Гермес Пром І» було перераховано на користь ОСОБА_1 – 500 000,00 грн
В подальшому ОСОБА_1 03.11.2021 здійснив трансакцію з повернення коштів у розмірі 935160,00 грн на користь ТОВ «Гермес Пром І» з призначенням платежу: «повернення помилково перерахованих коштів згідно листа від 28.09.2021».
Таким чином, загальна сума отриманих коштів ОСОБА_1 за надання послуг, відповідно до договору № 31/12/19 від 31.12.2023, складає 2130840,00 грн.
Ліквідатором ТОВ «Гермес Пром І» з метою встановлення факту реального існування правовідносин за договором №31/12/2019 від 31.12.2020 було направлено запити від 29.01.2024 за вих. №02-121/65 та від 31.01.2024 за вих.№ 02-121/70 про надання копії договору №31/12/2019 від 31.12.2020 про надання транспортно-експедиційних послуг, а також належним чином завірених копій усіх первинних документів, що підтверджують надання товарів та послуг за вказаним договором. 
Крім того, у зазначених листах ліквідатор ТОВ «Гермес Пром І» запитував документи, які б підтверджували фактичне здійснення відповідачем підприємницької діяльності за договором №31/12/2019 від 31.12.2020, зокрема надання належним чином завірених копії усіх документів (акти, видаткові накладні, транспортні накладні, товарно - транспортні накладні, вантажні накладні тощо), на підтвердження надання товарів та послуг за договором №31/12/2019 від 31.12.2020 (бухгалтерський облік за договором, докази придбання (виробництва) поставленого товару, наявність трудового колективу, власного чи орендованого транспорту, тощо).
Однак зазначені запити ліквідатора ТОВ «Гермес Пром І» були залишені відповідачем без належного реагування, попри їх особисте отримання, що підтверджується даними трекінгу АТ «Укрпошта». Жодних документів на підтвердження фактичного виконання умов договору відповідачем на запити ліквідатора ТОВ «Гермес Пром І» надано не було.
Також, як зазначає ОСОБА_5 , після подання ліквідатором ТОВ «Гермес Пром І» до Господарського суду Харківської області заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута, ОСОБА_1 (був одним із відповідачів по справі про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута) надав Господарському суду Харківської області копію договору на виконання роботи №31/12/19 від 31.12.2020, копію акту наданих послуг № 1 від 31.03.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020, копію акту наданих послуг № 2 від 30.06.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020, копію акту наданих послуг № 4 від 28.09.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020.

З даних документів вбачається, що між ТОВ «Гермес Пром І» (далі – замовник) та ФОП Цепелевські Владислав Ігоревич (далі – виконавець) було укладено договір на виконання робіт №31/12/19 від 31.12.2023 (далі - договір)
Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати у відповідності до умов даного договору роботу: супровід вантажного транспорту на території України на власному транспортному засобі та доставка документації в пункти визначені замовником.
Згідно з п. 1.2 договору результатом виконання робіт за даним договором є акт виконаних робіт.
Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що вартість робіт визначається актом наданих послуг за відповідний період за попереднім погодженням між замовником та виконавцем.
Згідно з п. 6.1 договору Цей Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2021.

Із змісту копії акту наданих послуг №1 від 31.03.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020 вбачається, що ОСОБА_1 , надавав експедиційні послуги з доставки документації у період з 01.01.2021 по 31.03.2021 на суму 566000,00 грн на адреси за договорами поставки: 
- Договір поставки № 0503-1 від 05.03.2021 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ТОВ «Укрнафко»; 
- Договір поставки №4130-01-21-ПІ від 29.01.2021 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ТОВ «Евро Ойл Продакшн»; 
- Договір поставки №2201 від 22.01.2021 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ТОВ «Агрофірма «Рідний Край».

Відповідно до копії акту наданих послуг № 2 від 30.06.2021 до договору № 31/12/19 від 31.12.2020, ОСОБА_1 , надавав експедиційні послуги з доставки документації з 01.04.2021 по 30.06.2021 на суму 800000,00 грн на адреси за договорами поставки:
- Договір поставки № 0308/2 від 03.08.2020 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ФОП Лаврик Віктор Васильович; 
- Договір поставки № 0308/1 від 03.08.2020 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ФОП Плигун Анатолій Михайлович;
- Договір поставки № 1304/1 від 13.04.2020 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ТОВ «Севенгаз»; 
- Договір поставки № 0104 від 01.04.2020 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ТОВ «Маковій»; 
- Договір поставки №2210 від 22.10.2020 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ФГ «Гринько».

Як вбачається з копії акту наданих послуг № 3 від 17.09.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020, ОСОБА_1 , надавав експедиційні послуги з доставки документації з 01.07.2021 по 17.09.2021 на суму 700000,00 грн на адреси за договорами поставки:
- Договір поставки №2020-15ІХ від 16.10.2020 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ТОВ «Татнефть АЗС Україна»; 
- Договір поставки №2 від 22.07.2020 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ТОВ «Яблунець»;
- Договір поставки №33 від 20.07.2020 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ПП «Донгазтрейд»;
- Договір поставки №0104-1 від 01.04.2020 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ТОВ «Квадро»; 
- Договір поставки №0311 від 03.11.2020 укладений між ТОВ «Гермес Пром І» та ФГ «Перфомагро».

Відповідно до акту наданих послуг № 4 від 28.09.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020 ОСОБА_1 , надавав експедиційні послуги з доставки документації на суму 64840,00 грн на адреси за договорами поставки: 
- Договір поставки №2203 від 22.03.2020 укладенийміж ТОВ «Гермес Пром І» та ТОВ «Сучасна Мануфактура».

Як вбачається із змісту акту наданих послуг №1 від 31.03.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020 підписантом даного документу від ТОВ «Гермес Пром І» був ОСОБА_3 
Як вбачається із змісту акту наданих послуг №2 від 30.06.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020 та акту наданих послуг № 4 від 28.09.2021 до договору №31/12/19 від 31.12.2020 підписантом даних документів від ТОВ «Гермес Пром І» була ОСОБА_2 . 

Як зазначає ліквідатор, ОСОБА_1 , який надавав транспортно-експедиційні послуги ТОВ «Гермес Пром І», поєднаний з кінцевим бенефіціарним власником та колишнім керівником ТОВ «Гермес Пром І» ОСОБА_2 родинними зв`язками, а саме є її сином.
Також, ліквідатор зазначає, що станом на дату укладення оспорюваного правочину ТОВ «Гермес Пром І» мало непогашену заборгованість перед ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі», а саме як вбачається з рішення Господарського суду Харківської області від 16.08.2021 у справі №922/1837/21, яке набрало законної сили 03.11.2021, заборгованість у банкрута перед ініціюючим кредитором виникла за результатами господарських відносин за договором №200120-1 від 20.01.2020 поставка скрапленого газу (копія рішення додається). З зазначеного рішення вбачається, що поставки товару за вказаним договором на користь боржника розпочалися у квітні 2020 року та закінчилися 31.10.2020. Неоплаченим залишився товар поставлений 31.10.2020 на суму 3005151,19 грн. Видаткові накладені на поставку зазначено товару були підписані сторонами 26.06.2020, 27.06.2020, 02.07.2020, 04.07.2020 та 06.07.2020. Крім того, з зазначеного рішення вбачається, що станом на 31.10.2020 у боржника уже існувала заборгованість за попередньо поставлений товар на суму більше 200 тисяч грн. 
В подальшому, а саме у зв`язку із наявністю зазначеної заборгованості ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі» подано заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство до Господарського суду Харківської області. 
Ліквідатор вказує, що фактично договір №31/12/19 від 31.12.2020 вчинено у період коли настали зобов`язання перед кредитором ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі» - 31.10.2020, а зазначене доводить, що колишнє керівництво ТОВ «Гермес Пром І» знало про настання терміну виконання основного зобов`язання перед кредитором, проте вчиняло дії щодо виведення коштів з рахунку банкрута шляхом укладення правочину про, нібито, надання експедиційних послуг, задля подальшого уникнення розрахунку з кредиторами.
Ліквідатор вважає, що ТОВ «Гермес Пром І» шляхом укладення договору №31/12/19 від 31.12.2020, який не був спрямований на виникнення правовідносин між сторонами, у період коли у ТОВ «Гермес Пром І» вже була заборгованість перед ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі», перерахувало свій актив у розмірі 2130840,00 грн на користь ОСОБА_1 , який є заінтересованою особою відносно ТОВ «Гермес Пром І», тобто наведений договір має ознаки фраудаторного правочину , оскільки був вчинений та подальшому виконаний ТОВ “Гермес Пром І” очевидно недобросовісно та зловживаючи правами стосовно кредиторів спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог таких кредиторів, зокрема ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі».
Вищенаведені обставини стали підставою для звернення ліквідатора до суду з позовною заявою про визнання недійсним наведеного договору та стягнення з ОСОБА_1 коштів, отриманих в рамках цього договору.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України. 
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є: справедливість, добросовісність та розумність. 
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 
Відповідно до частини першої статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1-2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до частини 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог. 
Згідно з частиною 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування. 
Відтак, приписи статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам цивільного та господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 920/10/21 (920/868/21))
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 по справі №910/16579/20 щодо визнання недійсним договору, вчиненого боржником з метою використання права «на зло» , дійшла наступних висновків: 
«10.34. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16, пункт 153). Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом. 
10.35. Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати». 
Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17). 
У постанові Верховного Суду у справі у складі колегії суддів Касаційного господарського суду № 908/1390/19(908/2964/21) від 22.05.2025, суд прийшов до наступних висновків: 
«87. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом". 
88. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України ) 
89. Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.» 
Таким чином, особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може. 
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора". 
Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17)). 

В Постанові КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №755/17944/18 судом зроблено висновок, договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. 
Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно- правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.
Аналогічна правова позиція відображена і в п. 10.38 постанови ВП ВС від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Відповідно до ч. 6 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими. Для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому значенні, як і заінтересовані особи стосовно боржника. Кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника

В контексті вищенаведеного, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Як вже зазначалося, станом на дату виникнення боргу у ТОВ “Гермес Пром І” перед ТОВ “Оптімус Ел Пі Джі” керівником ТОВ “Гермес Пром І” був ОСОБА_3 (період виконання повноважень керівника з 16.10.2019 по 04.06.2021),
В подальшому, з 04.06.2021 керівником та засновником ТОВ “Гермес Пром І” значиться ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з ЄДРЮОФОПГО від 09.01.2024 за кодом 119189534619. 
Відтак, керівники ТОВ “Гермес Пром І” ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , мали вирішальний вплив на прийняття управлінських рішень ТОВ “Гермес Пром І”.
При цьому, відповідач у даній справі - ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 . 
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , мали партнерські відносини, що зокрема підтверджується висновками, викладеними в Постанові Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 по справі № 922/3873/23 згідно з якою були притягнуті до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Гермес Пром І" у зв`язку з доведенням останнього до банкрутства, в т. ч. шляхом укладання низки договорів (в т. ч. і оспорюваного в межах даної справи договору № 31/12/19 від 31.12.2020) які були спрямовані зменшення активів ТОВ "Гермес Пром І" (повне виведення на користь пов`язаних осіб), що в подальшому призвело до банкрутства наведеного товариства.
Таким чином, станом на момент складання акту № 2 від 30.06.2021 наданих послуг до договору №31/12/19 від 31.12.2020, акту № 3 від 17.09.2021 наданих послуг до договору №31/12/19 від 31.12.2020, акту №4 від 28.09.2021 наданих послуг до договору №31/12/19 від 31.12.2020 та перерахування ТОВ "Гермес Пром І" на користь ОСОБА_1 за період з 10.09.2021 по 28.09.2021 грошових коштів за цим договором, останній є заінтересованою особою стосовно боржника у відповідності до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства.
Загальна сума коштів отриманих ОСОБА_1 за надання експедиційних послуг відповідно до договору №31/12/19 від 31.12.2023 складає 2130840,00 грн.
Суд погоджується з твердженням відповідача стосовно того, що сам по собі факт заінтересованості сторін правочину не є і не може бути самостійною підставою для визнання правочину недійсним. З огляду на вимоги ч. 2 ст. 42 КУзПБ, укладення договору із заінтересованою особою є лише однією з альтернативних підстав для оспорювання правочину в межах справи про банкрутство, і ця норма жодним чином не встановлює автоматичної недійсності таких договорів. Законодавець не забороняє укладати правочини між пов`язаними особами — він лише надає суду право перевірити такі правочини на предмет відповідності інтересам боржника та кредиторів. Якби сам факт заінтересованості тягнув недійсність, це означало б неможливість будь-яких господарських відносин між пов`язаними особами, що суперечить принципу свободи підприємницької діяльності. 
Разом з тим, перевіривши обставини щодо виконання умов договору №31/12/19 від 31.12.2023 суд приходить до висновку, що наведений договір має ознаки такого, що був вчинений з метою уникнення розрахунків з кредиторами та заподіяння шкоди їх майновим інтересам. 
Зокрема, на підтвердження реальності виконання умов договору відповідачем надано до матеріалів справи акти наданих послуг № 1-4.
Зокрема, актом №1 від 31.03.2021 підтверджено нібито надання послуг з доставки документації трьом суб`єктам господарювання на суму 566000,00 грн, актом №2 від 30.06.2021 — доставку документації п`ятьом контрагентам на суму 800000,00 грн, актом №3 від 17.09.2021 — виконання робіт за п`ятьма договорами поставки на суму 700000,00 грн, а актом №4 від 28.09.2021 — доставку документації одному контрагенту на суму 64840,00 грн.
При цьому матеріали справи не містять жодних доказів фактичного обсягу виконаних робіт, заявок на експедирування, товарно-транспортних або кур`єрських документів, реєстрів переданої документації, доказів прийняття такої документації відповідними контрагентами, листування сторін щодо організації доставки, маршрутних листів, звітів експедитора, документів щодо використання транспортних засобів, підтвердження витрат на паливо, проживання, відрядження, актів приймання-передачі документації, листування із замовником щодо необхідності таких перевезень чи інших документів, які б підтверджували реальне надання послуг на суму 2130840,00 грн., а також будь-яких інших первинних документів, які б дозволяли встановити обсяг, зміст, періодичність, економічну доцільність та фактичний результат наданих послуг.
Додані відповідачем до відзиву документи щодо можливості надання послуг жодним чином не підтверджують факт реальності надання цих послуг.
Крім того, зазначені в актах послуги з доставки документації на значну суму — 2130840,00 грн — не супроводжуються розрахунком вартості таких послуг, підтвердженням кількості доставок, відстані, витрат часу, використаних транспортних засобів або інших ресурсів, що свідчить про відсутність належного підтвердження реальності, співмірності та господарської доцільності спірних операцій.
Окрім того, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ФОП Цепелевські Владислава Ігоревича є: 69.10 Діяльність у сфері права. Зазначене жодним чином не співвідноситься з тими послугами, про які йдеться в договорі №31/12/19 від 31.12.2020
Окрім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів економічної доцільності укладання ТОВ «Гермес Пром І» договору на виконання роботи №31/12/19 від 31.12.2020 з відповідачем та сплати на його виконання грошових коштів в значній сумі 
Більше того, суд вважає, що сама по собі доставка документації між контрагентами, більшість з яких знаходяться у Харківській області або сусідніх регіонах, об`єктивно не потребує витрат, співмірних із сумою 2130840,00 грн. Вартість таких послуг є економічно необґрунтованою та очевидно непропорційною їх можливому обсягу, що виключає наявність розумної ділової мети при укладенні та виконанні спірного договору.
Суд зазначає, що саме по собі складення актів наданих послуг за відсутності інших об`єктивних доказів їх реального виконання не може вважатися достатнім підтвердженням фактичного надання послуг, оскільки такі акти лише фіксують волевиявлення сторін щодо оформлення господарської операції, але не підтверджують її реальний економічний зміст та фактичне виконання.
За таких обставин суд доходить висновку, що надані відповідачем акти мають формальний характер та самі по собі не спростовують доводів ліквідатора про безпідставне вибуття грошових коштів з майнової сфери боржника на користь пов`язаної особи.
Також суд враховує, що фактично договір на виконання роботи №31/12/19 від 31.12.2020 був укладений у період, коли у ТОВ «Гермес Пром І» вже існували невиконані грошові зобов`язання перед ініціюючим кредитором — ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі», та кредитором - ТОВ "Глуско Україна".
Як вбачається з рішення Господарського суду Харківської області від 16.08.2021 у справі №922/1837/21, яке набрало законної сили 03.11.2021, заборгованість ТОВ «Гермес Пром І» перед ініціюючим кредитором виникла за результатами господарських відносин за договором №200120-1 від 20.01.2020 щодо поставки скрапленого газу. Поставки товару за цим договором здійснювалися протягом 2020 року, а неоплаченим залишився товар, поставлений, зокрема, 31.10.2020, на суму 3 005 151,19 грн. Крім того, з указаного рішення також вбачається, що станом на 31.10.2020 у боржника вже існувала заборгованість за раніше поставлений товар у розмірі понад 200 000 грн.
Крім того, рішення Господарського суду Харківської області від 21.10.2021 у справі № 922/2097/21 позовні вимоги ТОВ "Глуско Україна" задоволено повністю, стягнуто з ТОВ “Гермес Пром І” на користь ТОВ “Глуско Україна” - грошові кошти в сумі 4 771 630,81 грн (у тому числі: 4 505 056,37 грн основного боргу, 119 106,28 грн пені, 47 765,94 грн - 3% річних та 99 702,22 грн інфляційних втрат), а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 71 574,46 грн.
Зазначена заборгованість перед ТОВ "Глуско Україна" виникла у ТОВ “Гермес Пром І” за договором поставки нафтопродуктів та скрапленого газу № ГЛУ-Д-642 від 22.10.2020 за поставки газу з 10.11.2020 по 02.02.2021.
Отже, на момент укладення оспорюваного договору №31/12/19 від 31.12.2020 та сплати коштів на його виконання колишнє керівництво ТОВ «Гермес Пром І» було обізнане про наявність прострочених грошових зобов`язань перед ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі» та перед ТОВ "Глуско Україна" та про неможливість належного виконання таких зобов`язань без збереження активів товариства.
Незважаючи на це, ТОВ «Гермес Пром І» уклало правочин про надання експедиційних послуг та у подальшому перерахувало грошові кошти на користь ОСОБА_1 , який cтаном на момент здійснення розрахунків за договором є заінтересованою особою відносно банкрута.
Такі обставини свідчать про те, що спірний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків у вигляді отримання боржником відповідних послуг, а фактично використовувався як інструмент виведення активів з рахунку боржника. Крім того, про фіктивний характер спірного правочину та відсутність реальної господарської мети свідчить очевидна неспівмірність вартості нібито наданих послуг їх змісту та обсягу.
Так, відповідно до розділу 1 договору №31/12/19 від 31.12.2020 предметом договору визначено супровід вантажного транспорту на території України власним транспортним засобом виконавця та доставку документації до пунктів, визначених замовником.
Водночас зі змісту актів наданих послуг вбачається, що фактично підставою для виплати ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 2130840,00 грн була переважно доставка документації окремим контрагентам ТОВ «Гермес Пром І».
Оцінивши наведені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що договір №31/12/19 від 31.12.2020 має ознаки фраудаторного правочину, оскільки був укладений боржником у період існування непогашеної заборгованості перед кредитором, виплати в рамках договору здійснювалися на користь заінтересованої особи, без належного підтвердження реальності та економічної доцільності послуг про які йдеться в відповідних актах складених в рамках договору, а також за відсутності доказів отримання боржником будь-якого співмірного майнового результату від його виконання.
При цьому наслідком виконання зазначеного договору стало вибуття з майнової сфери ТОВ «Гермес Пром І» грошових коштів у розмірі 2130840,00 грн, які могли бути використані для погашення існуючої заборгованості перед кредиторами. Таким чином, укладення та виконання спірного правочину призвело до зменшення ліквідаційної маси боржника, погіршення його платоспроможності та фактичного унеможливлення задоволення вимог кредиторів у повному обсязі, чим було завдано шкоди їх майновим правам та законним інтересам.
Роблячи такий висновок, суд також враховує позицію Східного апеляційного господарського суду, викладену в Постанові від 06.08.2025 по справі № 922/3873/23, згідно з якою судом апеляційної інстанції також досліджувалося питання щодо договору №31/12/19 від 31.12.2020 та втрати ТОВ «Гермес Пром І» активів на підставі цього договору. 
Зокрема у наведеній Постанові Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі № 922/3873/23 колегія суддів зазначала що «керівники ТОВ «Гермес Пром І», при наявності значної непогашеної заборгованості перед ТОВ «Оптімус ЕЛ Пі Джі» та за відсутності достатньої суми грошових коштів для здійснення розрахунків, уклали від імені боржника договір на виконання роботи №31/12/19 від 31.12.2020 (керівником на той час був ОСОБА_3 ), а в подальшому (під час перебування на посаді керівника ОСОБА_2 ) наявні у боржника кошти спрямовувалися її синові ФОП Цепелевські В.І. за три послуги з перевезення документів на суму 2 006 600,00грн. …. Колегія суддів вважає, що вищенаведені дії керівника боржника щодо перерахунку значних грошових коштів ТОВ «Гермес Пром І», які б могли бути використані для розрахунків з кредиторами, на користь сина одноосібного власника та керівника боржника ОСОБА_2 , свідчать про те, що вказані дії не мали розумного пояснення мети та мотивів її здійснення, а також не відповідали інтересам товариства. Зазначені дії мають ознаки неправомірного виведення наявних у ТОВ «Гермес Пром І» грошових коштів, що свідчить про доведення боржника до банкрутства».
Правомірність та обґрунтованість такої позиції підтверджена Верховним судом у постанові від 22.01.2026 по справі № 922/3873/23, згідно з якою Постанова Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 по справі № 922/3873/23 була залишена без змін.
За таких обставин, позов ліквідатора в частині вимог про визнання недійсним договору № 31/12/19 від 31.12.2020 є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що питання фраудаторності договору № 31/12/19 від 31.12.2020 та стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів вже були предметом розгляду суду згідно з заявою ліквідатора та ТОВ «Оптімус ЕЛ Пі Джі» про покладення субсидіарної відповідальності, та Верховним судом у постанові від 22.01.2026 по справі № 922/3873/23 підтверджено безпідставність відповідних вимог шляхом відмови в задоволенні касаційної скарги ліквідатора.
Відмовляючи у задоволенні касаційної скарги ліквідатора ТОВ «Гермес Пром І» Верховний Суд у постанові від 22.01.2026 по справі №922/3873/23, зазначив підставу відмови у покладенні субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута на інших відповідачів, зокрема ТОВ «Сегура-Капітал» та ОСОБА_6 , зазначивши наступне: 
«…177. У цій справі ліквідатор вважає, що поряд із колишніми керівниками субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника повинні нести і особи, які за рахунок виведених (без правових підстав або за фраудаторними правочинами) активів банкрута отримали значну вигоду, тобто є вигодонабувачами. 
178. Проте, з огляду на принцип lex specialis derogat legi generali, у разі встановлення, що шкода боржнику заподіяна зазначеними особами внаслідок правочинів або майнових дій, передбачених статтею 42 КузПБ , застосуванню підлягає саме частина п`ята цієї статті як спеціальна норма, а не частина друга статті 61 КУзПБ , яка має загальний характер. 
179. Отже, особи, які незаконно набули майно боржника або отримали майнову вигоду внаслідок правочинів чи майнових дій, передбачених статтею 42 КУзПБ , підлягають притягненню до субсидіарної відповідальності на підставі частини п`ятої статті 42 цього Кодексу …». у межах завданих боржнику збитків, а не у розмірі дефіциту ліквідаційної маси, визначеного за правилами частини другої статті 61 КУзПБ. 
Таким чином, відмова у задоволенні касаційної скарги ліквідатора ТОВ «Гермес Пром І» Верховним Судом полягала, у тому, що субсидіарна відповідальність може бути покладена на юридичну чи фізичну особу, у випадку визнання правочинів між сторонами недійсними на підставі ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, що попередньо не було зроблено ліквідатором ТОВ «Гермес Пром І». 
В даному ж випадку при поданні позову ліквідатором ставиться питання про визнання недійсним договору № 31/12/19 від 31.12.2020 та стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів як похідної вимоги.

Також безпідставними суд вважає доводи відповідача про те, що стягнення повної суми кредиторських вимог, у зв`язку із задоволенням заяви про покладення субсидіарної відповідальності на керівників та кінцевого бенефіціарного власника товариства-банкрута нібито виключає будь-яке додаткове стягнення, та нібито призводить до безпідставного збагачення за рахунок коштів відповідача.
По-перше, матеріали справи не містять та будь-якої зі сторін справи не надано суду будь-яких доказів виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Постанови Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 по справі № 922/3873/23 про покладення на них субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута. Більше того, за наданою ТОВ «Оптімус ЕЛ Пі Джі» інформацією, станом на сьогодні виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Гермес Пром І» (код ЄДРПОУ 23755480) 3 802 696,15 грн є відкритими (зазначена інформація знаходиться у загальному доступі на сайті АСВП https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors ), однак жодних коштів з 19.09.2025 року приватним виконавцем з Боржників стягнуто не було.
По-друге, відповідач безпідставно вважає, що зі стягненням з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 3802696,15 грн на виконання Постанови Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 по справі № 922/3873/23 будуть погашені всі вимоги кредиторів у справі про банкрутство.
З цього приводу суд зазначає, що в межах справи №922/3873/23 про банкрутство ТОВ «Гермес Пром І» визнано:
- заборгованість банкрута перед ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі» у загальному розмірі 3 784 132,15 грн, згідно з ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.09.2023;
- заборгованість банкрута перед ГУ ДПС у Харківський області у загальному розмірі 18 564,00 грн згідно з ухвалами Господарського суду Харківської області від 08.11.2023 та 14.02.2024;
- заборгованість банкрута перед ТОВ «Глуско Україна» у загальному розмірі 4 776 475,61 грн. згідно з ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.11.2024
Таким чином, станом на сьогодні загальний розмір кредиторських вимог визнаний судом та непогашений банкрутом становить 8 579 171,76 грн.
Отже, покладення постановою САГС від 06.08.2025 року у справі №922/3873/23 субсидіарної відповідальності на колишніх керівників Банкрута та стягнення з них 3 802 696,15 грн є явно недостатнім для задоволення вимог кредиторів в повному обсязі (різниця складає 4 776 475,61 грн).
До того ж, згідно з ч. 5 ст. 65 КУПБ, якщо майна банкрута вистачило для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі, він вважається таким, що не має боргів і може продовжувати свою підприємницьку діяльність. У такому разі ліквідатор протягом п`яти днів з дня прийняття господарським судом відповідного рішення повідомляє про це орган або посадову особу органу, до компетенції яких належить призначення керівника (органів управління) боржника, та за потреби скликає загальні збори чи засідання відповідного органу і продовжує виконувати повноваження керівника (органів управління) боржника до їх призначення в установленому порядку.
По-третє, про можливість визнання недійсними правочинів боржника після розгляду заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства свідчить і судова практика Верховного Суду, зокрема у постанові від 03.06.2026 у справі № 911/2999/21 (911/1069/24).

Щодо позовних вимог ліквідатора про стягнення з відповідача 2130840,00 грн.
Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Як встановлено судом, на виконання спірного договору ТОВ «Гермес Пром І» перерахувало на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 3 066 000,00 грн, з яких у подальшому останнім було повернуто 935 160,00 грн як помилково перераховані кошти. Таким чином, фактично отриманими та неповернутими грошовими коштами за спірним правочином є 2 130 840,00 грн.
Оскільки судом встановлено відсутність належних та допустимих доказів реального надання послуг за договором №31/12/19 від 31.12.2020, а сам договір підлягає визнанню недійсним, грошові кошти у розмірі 2 130 840,00 грн є такими, що були отримані відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають поверненню до ліквідаційної маси боржника.
При цьому реституція є обов`язковим правовим наслідком недійсності правочину та спрямована на відновлення майнового стану сторін, який існував до його вчинення. Застосування наслідків недійсності правочину не залежить від наявності вини сторін, а є прямим наслідком встановлення судом факту недійсності правочину.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, у разі визнання недійсним правочину боржника кредитор або інша особа зобов`язані повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке вони одержали від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі — відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існують на момент відшкодування.
Метою застосування наслідків недійсності правочину у справі про банкрутство є відновлення ліквідаційної маси боржника та забезпечення справедливого задоволення вимог усіх кредиторів. Оскільки внаслідок виконання спірного договору з майнової сфери ТОВ «Гермес Пром І» безпідставно вибули грошові кошти у розмірі 2 130 840,00 грн, саме повернення зазначених коштів є належним та ефективним способом захисту порушених прав кредиторів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ліквідатора про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 2 130 840,00 грн є похідними від вимоги про визнання недійсним договору №31/12/19 від 31.12.2020, відповідають наслідкам недійсності правочину, передбаченим статтею 216 ЦК України та статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

При прийнятті даного рішення суд також зазначає, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001).
У наведеній справі Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
З огляду на викладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України судові витрати у справі підлягають покладенню на відповідача.
За таких обставин, з ОСОБА_7 на користь ліквідатора Демчана О.І. підлягають стягненню 28232,48 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126-127, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -   

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати договір на виконання роботи №31/12/19 від 31.12.2020 укладений між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гермес Пром І» (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 20, корп. 2, кв. 114-А, код 23755480) недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в ліквідаційну масу боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Пром І» (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 20, корп. 2, кв. 114-А, код ЄДРПОУ 23755480) 2130840,00 грн. безпідставно отриманих коштів.
Стягувач - арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 16/108, каб. 17; код РНОКПП НОМЕР_3 )

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 16/108, каб. 17; код РНОКПП НОМЕР_3 ) 28232,48 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України. 

Суддя		О.І. Байбак