Справа № 438/630/26 
Провадження № 3/438/262/2026 

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 травня 2026 року  м. Борислав
Суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №1 Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ч.3 ст. 126, Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
Водій ОСОБА_1 14.04.2026 о 09 год 07 хв в м. Бориславі по вул. Міцкевича здійснював рух на транспортному засобі будучи особою стосовно якої встановлено обмеження у праві керування транспортним засобом на підставі постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування т/зу виконавчому провадженні 67197090від 09.09.2002, чим порушив ч. 10 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», за
що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом, будь-яких заяв від нього не надійшло.
Відповідно до положень ст.268 КУпАП визначний вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП до таких не відноситься, тому вважаю можливим проводити розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , оскільки право останнього не порушується, в тому числі і на захист.
Крім цього, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.
Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому вважаю можливим розгляд справи проводити у відсутність правопорушника.
Таким чином, вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.3 ст. 126 КУпАП доведена, враховуючи наступне.
Відповідно до ч.10 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Частинами 2-4 ст. 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Факт скоєння правопорушення підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№640349 від 14 квітня 2026 року; копію постанови серії ЕНА №7021000 від 14.04.2026 якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, копією постанови відділу ДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП № 67197090 від 09.09.2022, оглянутим відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції та іншими доказами, які знаходяться в матеріалах справи.
Наведені обставини дають підстави дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №640349 від 14 квітня 2026 року складено поліцейським у відповідності до вимог діючого законодавства, зазначені письмові докази, досліджені судом, є переконливими, чіткими та такими, що узгоджуються між собою, одержані законним шляхом.
Наведені докази (протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис подій) не містять розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи.
Вважаю за необхідне визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Вирішуючи питання про вид стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого, ч.3 ст.126 КУпАП, яка доведена повністю, а тому вважає за необхідне накласти на нього стягнення в межах санкції статті, за якими кваліфікується правопорушення, у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк.
Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється Законом України «Про судовий збір». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 гривень 60 копійок. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 40-1, 126, 251, 252, 256, 266, 283-285 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.
На дану постанову протягом 10 днів може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду. 
Суддя: Андрій СЛИШ