ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року
м. Київ
Справа № 357/11047/23
Провадження № 61-10458св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Білоцерківська» - адвоката Тетері Світлани Ігорівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2024 року в складі судді Орєхова О. І. та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року в складі колегії суддів Поліщук Н. В., Невідомої Т. О., Соколової В. В.
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Білоцерківська» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» про скасування державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2023 року Товариства з обмеженою (далі - ТОВ) відповідальністю Агрофірми «Білоцерківська» Агрофірма «Білоцерківська» звернулось до суду із позовом, у якому зазначило, що 13 жовтня 2015 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір оренди № 755, відповідно до якого остання передала в оренду строком на 7 років земельну ділянку площею 1,4569 га з кадастровим номером 3220489500:01:023:0010, розташовану у межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.
27 листопада 2015 року державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Рибалко В. М. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 26527499, яким зареєстровано право оренди на вказану земельну ділянку за позивачем.
Протягом усього часу дії договору оренди землі орендар користувався земельною ділянкою в своїй господарській діяльності та належним чином сплачував орендну плату; орендодавець не звертався з претензіями або позовами щодо його неналежного виконання.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV) строк дії договору оренди землі мав би закінчитися 13 жовтня 2022 року, однак його було автоматично поновлено на один рік до 13 жовтня 2023 року в силу дії на той момент норми підпункту 1 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу (далі - ЗК) України в редакції Закону України від 24 березня 2022 року № 2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану».
10 вересня 2022 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», користуючись наявним у нього переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, відповідно до частин 1-5 статті 33 Закону № 161-XIV та пункту 5 договору оренди, направило ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку лист-повідомлення (клопотання) про поновлення договору оренди землі від 07 вересня 2022 року вих. № 01-3-127, в якому пропонувало поновити його на 7 років, разом з проєктом відповідної додаткової угоди до договору оренди землі, який відповідачка отримала 28 вересня 2022 року.
Однак орендодавець не відповіла на нього у місячний строк. Натомість, 19 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Т. О. із заявою про державну реєстрацію припинення права оренди позивача на земельну ділянку у зв`язку із припиненням дії договору оренди.
22 грудня 2022 року державний реєстратор Майорко Т. О. здійснила державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», хоча договір оренди землі автоматично поновлений до 13 жовтня 2023 року і підстав для припинення цього права не було.
Цього ж дня, орендодавцем укладено договір оренди земельної ділянки № 81 з ТОВ «Агротрейд-2000», якому вона передала в оренду земельну ділянку на 7 років, і подано тому ж державному реєстратору документи для державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ «Агротрейд-2000».
Позивач стверджував, що внаслідок незаконної державної реєстрації припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку ОСОБА_1 до закінчення строку дії договору оренди землі, передала цю земельну ділянку в оренду іншому орендарю, тим самим порушивши право оренди позивача як законного орендаря та його переважне право на поновлення договору оренди землі на новий строк. Просив:
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку з кадастровим номером 3220489500:01:023:0010, дата, час державної реєстрації - 19 грудня 2022 року о 15:07 год;
- визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 13 жовтня 2015 року № 755, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», у редакції, яка наведена в позовній заяві;
- визнати відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-200» (далі - ТОВ «Агротрейд-200») право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:01:023:0010.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
29 серпня 2024 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в задоволенні позову ТОВ Агрофірми «Білоцерківська» відмовлено.
02 липня 2025 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ТОВ Агрофірми «Білоцерківська» залишено без задоволення. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2024 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що в орендодавця ОСОБА_1 було відсутнє волевиявлення на укладення з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» договору оренди на новий строк. Позивач та ОСОБА_1 за договором відступили від положень статті 33 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV) та погодили умови і строки надання орендодавцем заперечення щодо продовження дії договору оренди на новий строк.
Право позивача на переважне право на оренду земельної ділянки не є порушеним, оскільки відсутня одна із складових, що надають право позивачу претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 33 Закону № 161-XIV, а саме відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який завчасно повідомив орендаря про небажання поновлювати договір оренди та використовувати землю на власний розсуд.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2025 року представник ТОВ Агрофірми «Білоцерківська» - адвокат Тетеря С. І. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року в справі № 357/8277/19, від 06 березня 2024 року в справі № 902/1207/22, Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року в справі № 6-219цс14, Верховного Суду від 18 січня 2018 року в справі № 910/12017/17, від 31 серпня 2018 року в справі № 702/699/16-ц, від 10 вересня 2018 року в справі № 920/739/17, від 14 травня 2019 року в справі № 912/3808/16, від 16 травня 2019 року в справі № 912/1982/17, від 26 червня 2019 року в справі № 923/759/18, від 01 серпня 2019 року в справі № 385/1446/16-ц, від 03 вересня 2019 року в справі № 922/3412/18, від 17 жовтня 2019 року в справі № 728/2442/16-ц, від 22 вересня 2020 року в справі № 159/5756/18, від 26 квітня 2022 року в справі № 621/900/19, від 14 червня 2022 року в справі № 904/3789/19, від 20 липня 2022 року в справі № 692/525/21, від 02 вересня 2022 року в справі № 692/526/21, від 15 вересня 2022 року в справі № 692/529/21, від 21 вересня 2022 року в справі № 926/2720/21, від 25 жовтня 2022 року в справі № 904/947/21, від 31 січня 2023 року в справі № 922/4702/21, від 23 листопада 2023 року в справі № 906/1314/21, від 03 квітня 2024 року в справі № 910/14933/22.
Також вказує на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо норми другого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону України від 05 грудня 2019 року № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», що набрав чинності 16 січня 2020 року, частини першої статті 641 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, частин другої, третьої, четвертої, п`ятої статті 33 Закону № 161-XIV.
Вважає, що суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок щодо відсутності у позивача переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк. Лист-повідомлення орендодавця від 12 квітня 2022 року не може братися до уваги судом як доказ припинення переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк через недобросовісну поведінку ОСОБА_1 . Аналізуючи зміст листа-повідомлення, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою декілька суттєвих для вирішення цієї справи обставин, а саме: у цьому листі до закінчення строку дії договору оренди землі ОСОБА_1 повідомила, що не бажає укладати з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» такий договір на новий строк через намір обробляти спірну земельну ділянку самостійно і використовувати її для власних потреб. Однак одразу після державної реєстрації припинення права оренди позивача у зв`язку зі спливом строку дії договору оренди землі передала спірну земельну ділянку в оренду іншому орендарю ТОВ «Агротрейд-2000», всупереч своїм попереднім заявам у листі-повідомленні від 14 квітня 2022 року. Надсилання листа-повідомлення переслідувало мету штучного створення підстави для припинення переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк перед іншими орендарями.
Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що ОСОБА_1 не надсилала у відповідь на пропозицію ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» щодо поновлення договору оренди землі відповідні заперечення у порядку частини п`ятої статті 33 Закону № 161-XIV, а надісланий лист-повідомлення не є такими запереченнями і не може їх підміняти. Для реалізації права на поновлення договору оренди принципово важливим є дотримання обома сторонами договору визначених статтею 33 Закону № 161-XIV строків. Зокрема у разі незгоди з запропонованим позивачем умовами договору оренди відповідачка мала би у відповідь на його пропозицію надіслати у місячний строк свої заперечення з відповідними обґрунтуваннями. 
Крім того, на момент проведення державної реєстрації припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на спірну земельну ділянку строк дії договору оренди землі не закінчився. 
Також у касаційній скарзі ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» порушує клопотання про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, яке обґрунтовано необхідністю формування єдиної правозастосовчої практики з реалізації переважного права орендаря, врахування принципу добросовісності у спорах про укладення договору оренди на новий строк у порядку статті 777 ЦК України, статті 33 Закону № 161-XIV. 
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Агротрейд-2000» зазначив, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають встановленим фактичним обставинам, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для їх скасування відсутні. Вважає, що орендодавець у визначений договором строк повідомив орендаря про відсутність наміру укладати договір оренди земельної ділянки на новий строк, що підтверджується рекомендованим поштовим відправлення, яке було отримано орендарем 20 квітня 2022 року. Відповідно до положень статей 319, 626 ЦК України реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону № 161-XIV, можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Відповідно до статті 33 Закону № 161-XIV укладення договору оренди землі не може бути примусом і передбачає право, а не обов`язок на переукладення договору оренди, враховуючи положення статей 6, 627 ЦК України щодо свободи договору, укладення його за наявності вільного волевиявлення особи, непорушність права власності. Судами правильно надано оцінку дати припинення договору оренди. Встановленні у справі обставини свідчать про відсутність у позивача переважного права на укладення договору оренди.
Також ТОВ «Агротрейд-2000» до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» направлено заперечення щодо передачі справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду з посиланням на його необґрунтованість та сформовану практику Верховного Суду у спірних правовідносинах. 
У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - Марценюк Л. А. зазначила, що судами попередніх інстанцій правильно встановлено відсутність прав, свобод або охоронюваних законом інтересів позивача, які б можна було б вважати порушеними, оскільки у нього відсутнє переважне право орендаря, отже, судами правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Жодна норма чинного закону не встановлює обов`язку орендодавця обґрунтовувати своє небажання щодо поновлення договору оренди землі.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №345489435 від 06 вересня 2023 року земельна ділянка площею 1,4569 га з кадастровим номером 3220489500:01:023:0001 (останні цифри закреслено та вказано «0010»), яка розташована у межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, належить ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 15-17).
13 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» укладено договір оренди землі № 755, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться: Київська обл., Білоцерківський р-н, Шкарівська сільська рада та належить орендодавцю на праві власності на підставі державного акта ЯА № 573929 від 16 грудня 2005 року (т. 1, а. с. 11, 12).
Відповідно до пункту 5 договору оренди землі його укладено на сім років. Після закінчення строку договору орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за шість місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.
За пунктом 16 договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.
У пункті 31 договору визначено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря.
Договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди (пункт 37 договору).
27 листопада 2015 року підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець ОСОБА_1 передала, а орендар ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» в особі директора ОСОБА_3 прийняв у строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку з кадастровим номером 3220489500:01:023:0001 (останні чотири цифри закреслено, виправлено на «0010»), що знаходиться в межах землекористування Шкарівської сільської ради, загальною площею 1,4569 га, зокрема рілля 1,4569 га (т. 1, а. с. 13).
Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень вбачається, що державним реєстратором зареєстровано договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 13 жовтня 2015 року; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26527499 від 27 листопада 2015 року 10:49:08; вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; зміст, характеристика іншого речового права: строкове платне користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строк дії: на сім років; відомості про суб`єкта іншого речового права: орендар - ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», орендодавець - ОСОБА_1 ; опис об`єкта іншого речового права - земельна ділянка площею 1,4569 га, об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка з кадастровим номером 3220489500:01:023:0001 (т. 1, а. с. 14).
14 квітня 2022 року ОСОБА_1 направила директору ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» лист-повідомлення, в якому вказала, що термін дії договору оренди від 13 жовтня 2015 року № 755, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», закінчується 25 листопада 2022 року, що відповідно до пункту 31 договору є підставою для його припинення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Зазначила, що на виконання пункту 5 договору не бажає укладати новий договір оренди з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» або продовжувати дію вказаного договору, а має намір обробляти земельну ділянку за договором самостійно і використовувати її для власних потреб на свій розсуд. Просила утриматись від вчинення дій, які б перешкоджали їй відразу після закінчення строку дії договору використовувати належну їй земельну ділянку (т. 1, а. с. 127).
Вказаний лист отримано позивачем 20 квітня 2022 року, що підтверджено зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1, а. с. 129, 130).
07 вересня 2022 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» направило ОСОБА_1 лист-повідомлення (клопотання) про поновлення договору оренди землі № 01-3-127, що містить проект додаткової угоди до договору оренди землі (т. 1 а. с. 20-23).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що 19 грудня 2022 року державним реєстратором Фурсівської сільської ради Майорко Т. О. здійснено державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», підстава - лист-повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 12 квітня 2022 року, видавник: гр. ОСОБА_4 , відомості внесені до реєстру 22 грудня 2022 року (т. 1, а. с. 15-17).
22 грудня 2022 року між орендодавцем ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000» укладено договір оренди № 81, відповідно до якого ОСОБА_1 передала товариству в оренду земельну ділянку площею 1,4569 га з кадастровим номером: 3220489500:01:023:0010, що розташована за межами населеного пункту на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області строком на сім років (т. 2, а. с. 185-188).
23 грудня 2022 року державним реєстратором Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Т. О. здійснено державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки за ТОВ «Агротрейд-2000» (т. 1, а. с. 15-17).
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону № 161-XIV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (щодо вирішення питання щодо укладення договору оренди на новий строк), після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. 
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. 
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проєкт договору. 
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. 
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 ЗК України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
У частині дев`ятій статті 33 Закону № 161-XIV передбачено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.
Отже, реалізація переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченого частиною першою статті 33 Закону № 161-XIV, можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.
Подібні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2018 року в справі № 594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року в справах № 313/350/16-ц та № 159/5756/18, а також у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року в справі № 605/653/18, від 25 листопада 2020 року в справі № 605/658/18 та від 19 травня 2021 року в справі № 605/661/18, в яких зазначено, що виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини на певних умовах; переважне право орендаря буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні попереднім орендарем процедури повідомлення про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у пункті 5 договору оренди землі від 13 жовтня 2015 року, який було укладено між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», зазначено, якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за шість місяців до закінчення строку дії договору повідомити про це орендаря в письмовій формі.
14 квітня 2022 року ОСОБА_1 направила директору ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» лист-повідомлення, в якому повідомила, що термін дії договору закінчується 25 листопада 2022 року, що відповідно до пункту 31 договору є підставою для його припинення.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, мотивовано виходив з того, що після закінчення строку дії договору оренди між ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» як орендарем і ОСОБА_1 як орендодавцем не було досягнуто згоди щодо продовження дії договору оренди, орендодавець скористався своїм правом, передбаченим договором, на відмову від продовження правовідносин, отже, переважне право первинного орендаря на поновлення договору оренди земельних ділянок не може вважатися порушеним, оскільки немає однієї зі складових юридичних фактів, що надають позивачу право претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 33 Закону № 161-XIV, а саме - відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди землі або укладати новий.
Посилання заявника у касаційній скарзі на доведення належними доказами направлення ОСОБА_1  повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору за умови обізнаності про заперечення орендодавця щодо продовження правовідносин не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на укладення договору оренди на новий строк та недосягнення сторонами домовленостей щодо істотних умов, на яких має бути укладений договір оренди на новий строк.
Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями частини п`ятої статті 33 Закону № 161-XIV виключає можливість визнання поновленим попереднього договору в обраний позивачем спосіб.
Подібні висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 21 січня 2020 року у справі № 379/1354/18; від 25 березня 2020 року в справі № 379/1439/18; від 06 квітня 2020 року в справі № 378/382/18, від 20 серпня 2020 року в справі № 325/1951/19, від 15 лютого 2023 року в справі № 399/295/11, від 15 травня 2023 року в справа № 693/137/22.
Право орендаря на поновлення договору оренди землі не є абсолютним, наявність заперечень зі сторони орендодавця щодо поновлення договору попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважне право орендаря не порушено (див. постанови Верховного Суду від 18 квітня 2019 року в справі № 625/166/18, від 01 серпня 2019 року в справі № 615/593/18).
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно зі статтею 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV, тут і далі - у редакції, чинній для спірних правовідносин).
У частинах першій, третій статті 3 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. 
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону № 1952-IV, виникають з моменту такої реєстрації.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (пункт 1 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV).
13 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» укладено договір оренди спірної земельної ділянки строком на сім років. У пункті 37 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація права оренди землі була проведена 27 листопада 2015 року.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 квітня 2023 року в справі № 357/8277/19 виснувала, що з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягає не сам договір оренди землі, а право оренди земельної ділянки. Такий договір є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто за умови дотримання ними вимог статей 638, 759 і 792 ЦК України та статті 15 Закону № 161-XIV. З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає обов`язок передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право користування земельною ділянкою.
Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки від 27 листопада 2015 року орендодавець ОСОБА_1 передала, а орендар ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» прийняло у строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку, кадастровий номер 3220489500:01:020:0027, що знаходиться в межах землекористування Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області загальною площею 1,8907 га, зокрема рілля 1,8907 га.
Враховуючи погоджені сторонами договору оренди умови, строк дії договору від 13 жовтня 2015 рокусплив на час укладення 22 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000» договору оренди землі та вчинення на його підставі відповідних реєстраційних дій.
Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» доповнено розділ Х «Перехідні положення» ЗК України пунктами 27, 28, згідно з якими під час дії воєнного стану вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема приватної власності. Цей Закон набрав чинності 07 квітня 2022 року.
З дня набрання чинності Законом України від 19 жовтня 2022 року № 2698-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель», тобто з 19 листопада 2022 року, автоматична пролонгація договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, укладених з фізичними особами, скасована.
Подібний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року в справі № 563/376/22-ц, в якій надавалося тлумачення наведених вище двом законам України. 
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що автоматичне поновлення договорів оренди землі на період дії воєнного стану без волевиявлення сторін діяло до 19 листопада 2022 року (дата закінчення договору укладеного між позивачем та відповідачем), тобто таке положення закону поширює свою дію виключно на ті договори оренди землі, дія яких закінчувалася до 19 листопада 2022 року. У справі, яка переглядається, укладений між сторонами договір оренди діяв до 27 листопада 2022 року.
Також додатковим підтвердженням того, що договір оренди землі від 13 жовтня 2015 року почав діяти після 19 листопада 2015 року, є й те, що акт приймання-передачі земельної ділянки підписано після реєстрації речового права - 27 листопада 2015 року.
Підстав для скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на спірну земельну ділянку та визнання укладеною додаткової угоди до спірного договору оренди землі не встановлено. Правові підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання відсутнім у ТОВ «Агротрейд 2000» права оренди земельної ділянки відсутні.
З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ Агрофірма «Білоцерківська».
Доводи касаційної скарги про порушення  ОСОБА_1 принципу добросовісності та суперечливість її поведінки, оскільки вона вказувала про намір використовувати земельну ділянку для власних потреб, проте уклала договір з новим орендарем, є безпідставними, оскільки у листі, направленому орендарю, орендодавець вказувала на небажання продовжувати договірні відносини з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська».
Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржених судових рішень, тому доводи касаційної скарги ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» щодо цього є безпідставними.
Викладені в цій справі висновки також узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в подібних правовідносинах, де сторонами є ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» та ТОВ «Агротрейд-2000», у постановах від 15 грудня 2025 рокув справі № 357/12601/23, від 09 квітня 2025 року в справі № 357/13337/23, від 07 травня 2025 року в справі № 357/36/24, від 24 липня 2025 року в справі № 357/11021/23, від 11 вересня 2025 року в справі № 357/11054/23.
З цих підстав підлягають відхиленню доводи касаційної скарги щодо відсутності висновків Верховного Суду про застосування норм права у подібних правовідносинах та необхідності передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, суди встановили неправильно. Водночас згідно з вимогами статті 400 ЦПК України переоцінка доказів не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд керується тим, що в справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
Колегією суддів не встановлено підстав для передачі справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, як того просило ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», оскільки товариство не навело достатніх мотивів та аргументів для такої передачі. Наведені заявником обґрунтування у розумінні частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему, вирішення якої є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.
Висновки судів, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційних скаргах.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що, зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року в справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року в справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain), пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо розподілу судових витрат на правову допомогу
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18).
У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Агротрейд-2000» порушено клопотання про стягнення з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 20 000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції надано: копію договору про правничу допомогу від 02 вересня 2025 року № 28, в якому заначено, що гонорар адвоката становить 20 000,00 грн (попередня оплата частини гонорару складає 11 500,00 грн, остаточна оплата гонорару складає 8 500,00 грн); акт приймання-передачі правничої допомоги від 10 вересня 2025 року, в якому вказано, що вартість оплати частини гонорару у розмірі 11 500,00 грн здійснена до початку правничої допомоги за договором, остаточна оплата складає 8 500,00 грн; платіжну інструкцію від 02 вересня 2025 року про підтвердження оплати гонорару в розмірі 11 500,00 грн у справі № 357/11047/23. 
У відзиві на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Л. А. порушено клопотання про стягнення з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 20 000,00 грн (з яких 15 000 грн гонорар адвоката за надані послуги та 5 000,00 гонорар успіху). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції надано: акт виконаних робіт (наданих послуг) № 5 до договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2023 року № 39/23 на суму 15 000,00 грн; ордер на надання правової (правничої допомоги) від 28 вересня 2023 року № АІ1468944, виданий на виконання договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2023 року № 39/23, товарний чек від 05 вересня 2025 року № 46.
Враховуючи складність справи, суть спору (скасування державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки), результат розгляду справи, підстави відмови у задоволенні позовних вимог, характер наданих послуг, обізнаність адвокатів з правовою проблематикою у цій справі (та їх участь у тотожних справах з одними і тими ж орендарями та власниками земельних ділянок, між якими виник спір) на стадії касаційного перегляду, розгляд справи на стадії касаційного перегляду без участі сторін, витрачений час на складання відзивів на касаційну скаргу, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах перегляду цієї справи в суді касаційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, які підлягають стягненню з позивача на користь кожного з відповідачів.
З огляду на наведене, порушенні клопотання відповідачівпро вирішення питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 141, 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Білоцерківська» - адвоката Тетері Світлани Ігорівни про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Білоцерківська» - адвоката Тетері Світлани Ігорівни залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь  ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	О. М. Ситнік   В. М. Ігнатенко    І. М. Фаловська