ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2026 р. Справа № 906/1661/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Ходаківської І.П. 
Гончарова С.А. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 23.04.2026
Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.12.2025
про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову
у справі № 906/1661/25 (суддя Удалова О.Г.)
Особи, які отримають статус учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп"
відповідач 1: Міністерство юстиції України
відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Ф"

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 906/1661/25 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви у справі № 906/1661/25 відмовлено.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що предметом майбутнього позову з яким ТОВ «Акріс-Груп» має намір звернутися до суду є визнання протиправним та скасування Наказу № 3198/5 від 21.11.2025 Заступника Міністра з питань європейської інтеграції Міністерства юстиції України, яким задоволено скаргу ТОВ "Агро Ф" та скасовано рішення державних реєстраторів щодо права оренди ТОВ "Акріс-Груп" на земельні ділянки з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0409; 1822083200:01:000:0194; 1822083200:01:000:0357; 1822083200:01:000:0396; 1822083200:01:000:0003; 1822083200:01:000:0117; 1822083200:01:000:0241; 1822083200:01:000:0004; 1822083200:01:000:0118. Однак, реєстрація речових прав на вказані земельні ділянки не є предметом позову, з яким, як вказує заявник, він має намір звернутись до суду. Крім того, заявником не обґрунтовано, яким чином виконання рішення у даній справі у разі задоволенні позову або ефективний захист прав заявника будуть утруднені або унеможливлені. За вказаних обставин, судом першої інстанції підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Груп» про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви не встановлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 906/1661/25, 07.01.2026, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 906/1661/25 та ухвалити нову, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" про забезпечення позову задовольнити, заборонити державним реєстраторам (нотаріусам) вчиняти реєстраційні дії спрямовані на реєстрацію права користування (сервітут), права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій), права господарського відання, права оперативного управління, права постійного користування та права оренди (суборенди) земельної ділянки та інші речові права відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", стосовно земельних ділянок, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро Ф", а саме земельні ділянки з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0409, 1822083200:01:000:0194, 1822083200:01:000:0357, 1822083200:01:000:0396, 1822083200:01:000:0003, 1822083200:01:000:0117, 1822083200:01:000:0241, 1822083200:01:000:0004 та 1822083200:01:000:0118.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що наявність у ТОВ «Агро Ф» правомочностей власника земельних ділонок вказує на можливість у будь-який момент, у тому числі під час розгляду справи в суді, розпорядитися цими земельними ділянками на користь третіх осіб, змінити їх цільове призначення або окремої земельної ділянки і здійснити її забудову, що призведе до неможливості позивачем, у випадку задоволення майбутнього позову, відновити своє порушене право в межах одного судового провадження без нових звернень до суду. Крім того, такі заходи не завдадуть шкоди ТОВ «Агро Ф», не позбавлять його прав на володіння та користування земельними ділянками, а лише тимчасово обмежать право розпорядження такими земельними ділянками.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2026 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" у справі № 906/1661/25 передано на розгляд головуючому судді: Сибізі О.М.
Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 07.01.2026 для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" у справі № 906/1661/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Андрієнко В.В., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва копії матеріалів господарської справи № 906/1661/25, що необхідні для розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.12.2025.
23.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 906/1661/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2026 у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги в межах справи № 906/1661/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 906/1661/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 та призначено розгляд справи на 23.04.2026.
09.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що заявник в обґрунтування поданої ним заяви не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а обставини, наведені ним в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, що в розумінні ст. 136 ГПК України свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких позивач планує звернутися до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить заявник.
12.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Ф» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що саме лише посилання заявника на те, що у нього наявне припущення про високу ймовірність відчуження та/або передачу в оренду ТОВ «Агро Ф» належних йому земельних ділянок, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову предметом якого є скасування наказу Мінюсту. При винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість заяви ТОВ "Акріс-Груп" про забезпечення позову до подання позовної заяви, оскільки необхідність у застосуванні судом визначених заявником заходів документально не підтверджена, так як не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального підтвердження наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 906/1661/25 залишити без змін, з наступних підстав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 3, 5 статті 269 Господарського процесуального України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 ГПК України).
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" звернулося до господарського суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам (нотаріусам) вчиняти реєстраційні дії спрямовані на реєстрацію права користування (сервітут), права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій), права господарського відання, права оперативного управління, права постійного користування та права оренди (суборенди) земельної ділянки та інші речові права відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", стосовно земельних ділянок, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро Ф", а саме земельних ділянок за наступними кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0409; 1822083200:01:000:0194; 1822083200:01:000:0357; 1822083200:01:000:0396; 1822083200:01:000:0003; 1822083200:01:000:0117; 1822083200:01:000:0241; 1822083200:01:000:0004; 1822083200:01:000:0118.
Подану заяву мотивовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Ф" є власником земельних ділянок з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0409; 1822083200:01:000:0194; 1822083200:01:000:0357; 1822083200:01:000:0396; 1822083200:01:000:0003; 1822083200:01:000:0117; 1822083200:01:000:0241; 1822083200:01:000:0004; 1822083200:01:000:0118.
26.12.2014 між ПП "Агро Ф" та ТОВ "Діва Агроком" укладено договори оренди землі, об`єктом яких стали вказані земельні ділянки. 
Додатковими угодами від 21.10.2020 продовжено строк дії договорів оренди землі на 7 (сім) років - до 26.12.2021.
27.12.2021 дію договорів оренди землі автоматично продовжено до 26.12.2028.
01.12.2022 між ТОВ "Акріс-Груп" та ТОВ "Діва Агроком" укладено договір купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок сільськогосподарського призначення № 01/01/22, згідно додатку № 1 до якого предметом продажу були, зокрема, земельні ділянки з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0409; 1822083200:01:000:0194; 1822083200:01:000:0357; 1822083200:01:000:0396; 1822083200:01:000:0003; 1822083200:01:000:0117; 1822083200:01:000:0241; 1822083200:01:000:0004; 1822083200:01:000:0118.
ТОВ "Агро Ф" звернулось до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення державних реєстраторів Ходоровської Оксани Миколаївни та Левківської Олени Миколаївни , зокрема, стосовно рішень, пов`язаних з державною реєстрацією права оренди та внесення змін до відомостей щодо оренди земельних ділянок, які перебувають у власності ТОВ "Агро Ф".
21.11.2025 наказом № 3198/5 Заступника Міністра з питань європейської інтеграції Міністерства юстиції України скаргу ТОВ "Агро Ф" задоволено та анульовано рішення державних реєстраторів щодо права оренди ТОВ "Акріс-Груп" на земельні ділянки з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0409; 1822083200:01:000:0194; 1822083200:01:000:0357; 1822083200:01:000:0396; 1822083200:01:000:0003; 1822083200:01:000:0117; 1822083200:01:000:0241; 1822083200:01:000:0004; 1822083200:01:000:0118.
Заявник вказує, що ТОВ "Акріс-Груп" (позивач) має намір звернутися до суду з позовом до Міністерства юстиції України (відповідач-1) та ТОВ «Агро Ф» (відповідач-2) про оскарження Наказу № 3198/5 від 21.11.2025 Заступника Міністра з питань європейської інтеграції Міністерства юстиції України, яким задоволено скаргу ТОВ "Агро Ф" та скасовано рішення державних реєстраторів щодо права оренди ТОВ "Акріс-Груп" на земельні ділянки з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0409; 1822083200:01:000:0194; 1822083200:01:000:0357; 1822083200:01:000:0396; 1822083200:01:000:0003; 1822083200:01:000:0117; 1822083200:01:000:0241; 1822083200:01:000:0004; 1822083200:01:000:0118.
За доводами заявника, право оренди, втрачене ТОВ "Акріс-Груп" на підставі незаконного Наказу № 3198/5 від 21.11.2025 Заступника Міністра з питань європейської інтеграції Міністерства юстиції України, має розглядатись судом як втрата права власності, оскільки це втрата не тільки права користування земельною ділянкою, але і втрата переважного права на придбання земельних ділянок у випадку їх відчуження власником, а також переважного права на поновлення договорів оренди земельної ділянки, у зв`язку з чим є підстави для забезпечення позову.
Тому, на твердження заявника, не вжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи зробить не можливим його виконання, з огляду на те, що ТОВ «Агро Ф», будучи власником земельних ділянок, матиме право у будь-який момент розпорядитись належним йому майном, змінити цільове призначення земельних ділянок або окремої ділянки, здійснити їх забудову, а у разі задоволення позову про визнання протиправним та скасування Наказу № 3198/5 від 21.11.2025 ТОВ "Акріс-Груп" не зможе відновити порушені права орендаря земельних ділянок, у випадку їх забудови чи передачі в оренду третім особам, що в підсумку потребуватиме додаткового судового захисту, а від так призведе до витрат часу, ресурсів та збільшення збитків завданих не можливістю реалізовувати свої права орендаря земельних ділянок.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 906/1661/25 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви у справі № 906/1661/25 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що предметом майбутнього позову з яким ТОВ «Акріс-Груп» має намір звернутися до суду є визнання протиправним та скасування Наказу № 3198/5 від 21.11.2025 Заступника Міністра з питань європейської інтеграції Міністерства юстиції України, яким задоволено скаргу ТОВ "Агро Ф" та скасовано рішення державних реєстраторів щодо права оренди ТОВ "Акріс-Груп" на земельні ділянки з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0409; 1822083200:01:000:0194; 1822083200:01:000:0357; 1822083200:01:000:0396; 1822083200:01:000:0003; 1822083200:01:000:0117; 1822083200:01:000:0241; 1822083200:01:000:0004; 1822083200:01:000:0118. Однак, реєстрація речових прав на вказані земельні ділянки не є предметом позову, з яким, як вказує заявник, він має намір звернутись до суду. Крім того, заявником не обґрунтовано, яким чином виконання рішення у даній справі у разі задоволенні позову або ефективний захист прав заявника будуть утруднені або унеможливлені. За вказаних обставин, судом першої інстанції підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Груп» про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви не встановлено.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову унормовані у статті 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями частини 1 якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
За приписами частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частина 3 статті 137 ГПК України).
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки, викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (постанова Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі сталою практикою Верховного Суду законодавством покладено на заявника обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Близька за змістом правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, від 04.10.2024 у справі № 913/289/24.
Отже, положеннями, якими врегульовано питання вжиття заходів забезпечення позову, передбачено, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, а також викладених ним доводів, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (кошти) яке є відповідача може зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, про що неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема, також у постанові від 01.07.2024 у справі № 916/795/24.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Так, у заяві про забезпечення позову заявник вказує, що ТОВ "Акріс-Груп" (позивач) має намір звернутися до суду з позовом до Міністерства юстиції України (відповідач-1) та ТОВ «Агро Ф» (відповідач-2) про оскарження Наказу № 3198/5 від 21.11.2025 Заступника Міністра з питань європейської інтеграції Міністерства юстиції України, яким задоволено скаргу ТОВ "Агро Ф" та скасовано рішення державних реєстраторів щодо права оренди ТОВ "Акріс-Груп" на земельні ділянки з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0409; 1822083200:01:000:0194; 1822083200:01:000:0357; 1822083200:01:000:0396; 1822083200:01:000:0003; 1822083200:01:000:0117; 1822083200:01:000:0241; 1822083200:01:000:0004; 1822083200:01:000:0118.
Тому, ТОВ "Акріс-Груп" просить забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам (нотаріусам) вчиняти реєстраційні дії спрямовані на реєстрацію права користування (сервітут), права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій), права господарського відання, права оперативного управління, права постійного користування та права оренди (суборенди) земельної ділянки та інші речові права відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", стосовно земельних ділянок, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро Ф", а саме земельних ділянок за наступними кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0409; 1822083200:01:000:0194; 1822083200:01:000:0357; 1822083200:01:000:0396; 1822083200:01:000:0003; 1822083200:01:000:0117; 1822083200:01:000:0241; 1822083200:01:000:0004; 1822083200:01:000:0118.
Суд зауважує, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на заявника.
Однак, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову заявником не надано доказів з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам (нотаріусам) вчиняти реєстраційні дії щодо земельних ділянок, ані вчинення ТОВ «Агро Ф» реальних дій з метою унеможливлення виконання рішення суду за майбутнім позову у разі його задоволення.
Крім того, заявником не доведено вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Ф» конкретних дій, спрямованих на відчуження та/або передачу у користуванні третім особам належних йому земельних ділянок.
Тоді як, обставини наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову свідчать про наявність спору між сторонами щодо законності Наказу № 3198/5 від 21.11.2025 Заступника Міністра з питань європейської інтеграції Міністерства юстиції України, а не про наявність обставин, які б свідчили про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тоді як питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не може вирішуватися під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2021 у справі № 910/7029/21.
При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що реєстрація речових прав на вказані земельні ділянки не є предметом позову, з яким, як вказує заявник, він має намір звернутись до суду. 
Відтак, у даному випадку судом застосовується та досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За викладених обставин, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників спірних правовідносин; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову та предметом майбутнього позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Принагідно слід зазначити, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази, а також без відповідного обґрунтування необхідності вжиття запропонованого ним заходу забезпечення позову у взаємозв`язку із способом захисту порушеного, на думку позивача права, не може бути підставою для постановлення ухвали про забезпечення позову.
Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірної по суті ухвали суду, при ухваленні якої судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовано норми процесуального та матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" слід відмовити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 906/1661/25 залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 906/1661/25 - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 у справі № 906/1661/25 - залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи № 906/1661/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.04.2026. 

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді І.П. Ходаківська

С.А. Гончаров