УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 753/6130/25
провадження № 61-4685ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Драган Яни Сергіївни, на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року
у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гмирі 17» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гмирі 17» (далі - ОСББ «Гмирі 17») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року позов ОСББ «Гмирі 17» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Гмирі 17» заборгованість за внесками на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6 882,71 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 624,65 грн та 3% річних у розмірі 873,44 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано надіслати до суду нову редакцію апеляційної скарги із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у скаржника разом із копіями скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали суду, попереджено про наслідки її невиконання.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги, запропоновано надіслати до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказати інші поважні підстави для поновлення такого строку. Зазначено строк виконання ухвали суду, попереджено про наслідки її невиконання.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року відмовлено.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними. Безпідставне поновлення такого строку буде суперечити вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, тому апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
08 квітня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Драган Я. С., подала касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2026 року визнано наведені представником ОСОБА_1 - адвокатом Драган Я. С., підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення неповажними. Касаційну скаргу залишено без руху, запропоновано надіслати до суду касаційної інстанції клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, зазначивши інші підстави поновлення процесуального строку та надавши відповідні докази. Зазначено строк виконання ухвали суду, попереджено про наслідки її невиконання.
1. У наданий судом строк представник заявника направила до суду матеріали
на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 23 квітня 2026 року, в яких порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскількиповний текст ухвали суду апеляційної інстанції отримано 10 березня
2026 року, надає відповідні докази.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку 
на касаційне оскарження.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третійстатті 394 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судового рішення заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.
2. Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Драган Я. С., мотивована тим, що вирішуючи питання про відмову у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не надав оцінки доводам відповідачки щодо поновлення строку, не врахував її процесуальної поведінки.
Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката
Драган Я. С.,колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Із оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).
Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
У частині третій статті 357 ЦПК України зазначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву (про поновлення строку) не буде подано особою в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
У пункті 4 частини першої статті 358 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Тобто поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження є правом суду, яке він реалізує, лише встановивши об`єктивну неможливість дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, відповідних вимог процесуального закону щодо строків оскарження судового рішення.
Із матеріалів касаційного провадження вбачається, що рішення суду першої інстанції ухвалено 11 червня 2025 року, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі судових рішень 13 червня 2025 року, забезпечено надання загального доступу 17 червня 2025 року. 
Повний текст оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідачем отримано 23 червня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, її представником - адвокатом Драган Я. С., - в електронному кабінеті 16 червня 2025 року. 
Вперше адвокат Драган Я. С. апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року подала 16 липня 2025 року, тобто у межах процесуального строку, визначеного частиною першою статті 354 ЦПК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року цю апеляційну скаргу було повернуто адвокату Драган Я. С. 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року про повернення апеляційної скарги, поданої Драган Я. С. від імені ОСОБА_1 , отримано адвокатом Драган Я. С. 09 вересня 2025 року в її електронному кабінеті.
Однак, вдруге апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року було подано лише 18 листопада 2025 року, а саме через 70 днів, тобто з пропуском встановленого законом процесуального строку.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року ОСОБА_1 подала з пропуском строку на апеляційне оскарження і що наведені нею причини пропуску цього строку визнано неповажними, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених частиною четвертою статті 357 та пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
ОСОБА_1 не навела конкретних обставин, підтверджених відповідними доказами, які унеможливили подання нею апеляційної скарги у визначений законом строк, а також доказів, які б свідчили про належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги.
Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі стосовно доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.
Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правовою визначеністю у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Крім того, Верховний Суд зазначає, що у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судом як джерело права, проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Із практики Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (остаточності судового рішення і правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.
У пункті 46 рішення від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення ЄСПЛ від 3 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункти 51 і 52).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. § 27 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) та § 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine).
По суті доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею 390 ЦПК України, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Драган Яни Сергіївни, про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
Поновити представникові ОСОБА_1 - адвокату Драган Яні Сергіївні, строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року. 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Драган Яни Сергіївни, на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2026 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гмирі 17» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді: Ю. В. Черняк
Г. В. Коломієць
Д. Д. Луспеник