КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №759/5302/26 Суддя І інстанції - Дячук С.І. 
Провадження № 33/824/2512/2026 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Рвачова О.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 665, 60 грн.
Згідно постанови судді, ОСОБА_1 22 лютого 2026 року близько 18 год. 10 хв. в порушення п. 2.9 (а) ПДР, керував в м. Києві по вул. Кільцева дорога автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, захисник Рвачов О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2026 року, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що з наявного в матеріалах справи відеозапису (34 хв. 13 сек.) вбачається, що ОСОБА_1 після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, виразив незгоду з результатами проведеного огляду, однак працівниками поліції його незгоду було грубо проігноровано, повідомивши лише останньому наступне: «Якщо ви не згодні, я пишу протокол», що свідчить про недотримання встановленого законом порядку огляду, а саме порушення ч.ч. 3, 4 ст. 266 КУпАП, п. 6 Порядку №1103, п. 7 Розділу І Інструкції №1452/735 та недійсність огляду в силу приписів ч. 5 ст. 266 КУпАП, що у свою чергу безпосередньо вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
При цьому, апелянт вважає, що сам факт наявності в матеріалах справи направлення на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я не може бути визнано судом належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Крім того, апелянт звертає увагу, що в чеку з приладу «Драгер» в графі: підпис особи, що тестують, вказано: «відмовився». Аналогічні відомості також зафіксовані в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. 
Також апелянт зазначає, що працівниками поліції не було ознайомлено його підзахисного з його правами, передбаченими ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП, що свідчить про порушення працівниками поліції цілої низки правових норм, зокрема ч. 3 ст. 29 та ст. 59 Конституції України, які є нормами прямої дії та гарантують особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, право скористатися правовою допомогою захисника. 
Окрім іншого, захисник вказує, що з наявних в матеріалах справи письмових документів вбачається, що працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування автомобілем, що на думку апелянта, переконливо свідчить про відсутність реальних підстав вважати, що його підзахисний міг перебувати в стані алкогольного сп`яніння та ставить під сумнів законність дій працівників поліції та викладені в протоколі обставини. 

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Клочкової А.О., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Так, порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735.
Відповідно до п.п. 1, 7, 10 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу 1 цієї інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу проведеного поліцейським зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
І як передбачає п. 7 розділу 1 вищезазначеної Інструкції, лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 (а) ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме, протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №598396, згідно якого ОСОБА_1 22 лютого 2026 року близько 18 год. 10 хв. в порушення п. 2.9 (а) ПДР, керував в м. Києві по вул. Кільцева дорога автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказаний протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , який підписав його без жодних зауважень.
В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються роздруківкою чеку з приладу «Драгер» з позитивним результатом - 1.91 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. 
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Враховуючи сукупність письмових доказів у справі, доходжу висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії водія ОСОБА_1 , які полягають у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, є порушенням п. 2.9 (а) ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З переглянутого під час апеляційного розгляду відеозапису вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який Під час спілкування, працівниками поліції у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_1 , хоч неодноразово і повідомляв про те, що хворіє на «цукровий діабет» та «вже 5 років не вживає алкогольні напої», проте, згодом погодився пройти огляд. 
Поліцейський повідомляв, що у разі підтвердження стану алкогольного сп`яніння, на ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення, але машину потрібно буде, щоб забрав інший тверезий водій. Також поліцейський повідомив, що якщо ОСОБА_1 не погодиться з результатом огляду на місці, то можна поїхати до лікаря - нарколога. Роз`яснено й те, що якщо він відмовиться пройти огляд, то на нього буде складено протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Після цього ОСОБА_1 погодився пройти огляд і пройшов його на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер». Після проходження огляду ОСОБА_1 був як продемонстрований, так і оголошений результат - 1.91 проміле. При цьому, ОСОБА_1 поцікавився про що свідчить такий результат. На таке запитання працівник поліції пояснив, що допустима доза алкоголю 0,2 проміле, що свідчить про те, що у ОСОБА_1 майже в десять раз перевищена ця доза, і це свідчить про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Поліцейський неодноразово питав у ОСОБА_1 , чи згоден він з результатом огляду, на що ОСОБА_1 заперечень не висловлював, лише продовжував повторювати свої фрази про те, що він «хворіє діабетом» та «п`ять років не вживав алкоголь». Працівник поліції запропонував ОСОБА_1 підписати чек приладу «Драгера» та акт огляду, якщо він згоден з результатами огляду, проте, неодноразове повторення ОСОБА_1 вищенаведених фраз, завадило останньому це зробити. Працівник поліції таку поведінку розцінив як відмову від підпису чеку, про що зробив відповідну відмітку на чеку. Після цього працівник поліції повідомив, що на ОСОБА_1 буде складено протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Таке повідомлення не зупинило ОСОБА_1 , і він знову, і знову повторював свої фрази. ОСОБА_1 працівники поліції сказали, щоб він знайшов тверезого водія, можливо, когось із синів, хто б приїхав та забрав автомобіль, бо йому не можна керувати, його відстороняють від керування, якщо ні, то автомобіль необхідно замкнути і залишити на місці зупинки, а забрати автомобіль завтра. Вже в процесі складання протоколу та після його складання, коли ОСОБА_1 було оголошено його зміст, останній просив відпустити його без складання протоколу, пропонував вирішивши ситуацію за допомогою грошей, за що неодноразово був попереджений працівниками поліції про кримінальну відповідальність, зокрема, за пропозицію надання неправомірної вигоди. Зрештою, ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення, 
І знову поліцейські повідомляли ОСОБА_1 , що його відсторонено від керування транспортним засобом. 
Дослідивши відеозапис вбачається, що доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 висловлював свою незгоду з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного на місці зупинки, а поліцейські його не доставили до лікаря, є безпідставними та спростовуються даними відеозаписами, який є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття, з якого вбачається, що водій незгоди з результатами огляду не виражав. 
При цьому, відмітки, зроблені працівником поліції в чеку з приладу «Драгер» в графі: підпис особи, що тестують, вказано: «відмовився», та в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, не свідчать про те, що ОСОБА_1 висловлював свою незгоду з результатами проведеного огляду, а, зі змісту відеозапису, свідчать виключно про те, що ОСОБА_1 відмовився підписувати ці документи, а фраза поліцейського « якщо ви не згодні, я пишу протокол» стосувалася виключно оцінки ігнорування водієм пропозиції працівника поліції посвідчити своїм підписом результати проведеного огляду.
Також є неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було ознайомлено ОСОБА_1 з його правами, оскільки це спростовується даними відеозапису, де особі роз`яснено права та обов`язки, про що він в тому числі розписався і в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Безпідставними є й доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не відстороняли від керування транспортним засобом, оскільки поліцейський неодноразово роз`яснював ОСОБА_1 , що за кермо йому сідати вже не можна, його відсторонено від керування транспортним засобом, щоб для того, щоб забрати автомобіль, ОСОБА_1 потрібно знайти тверезого водія. 

Отже, доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить. 
Враховуючи сукупність доказів у справі, приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є порушенням п. 2.9 (а) ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч твердженням апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Таких доводів, які б спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду, при апеляційному розгляді не встановлено. 
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,- 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Рвачова О.О. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 квітня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Л.І. Кепкал