Справа № 372/1065/26 
Провадження 2-а-36/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року Обухівський районний суд Київської області у складі:
головуючого cудді: Сташків Т.Г.,
за участю секретаря Таценка М.Д.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Вращук Х.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить поновити строк на звернення до суду, визнати протиправною та скасувати постанову від 04.02.2026 року вих. № 1/2/1488 у справі № 1126/128 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з накладенням штрафу у сумі 25 500 грн, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати.
На обґрунтування позову вказав, що 27.01.2026 року працівниками поліції його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де щодо нього складено протокол № 128 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме зазначено, що ОСОБА_1 не пройшов повторно медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, та призначено розгляд справи про адміністративне правопорушення 04.02.2026 року о 16 год. 10 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Позивач зазначає, що 10.02.2026 року він прийшов за постановою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де йому роз`яснили, що справу закрито за строками давності. Однак, отримавши постанову від 09.02.2026 року № 1/2/1488, ОСОБА_1 виявив, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 25 500 грн.
З такою постановою позивач не згоден, вказує, що пройшли строки, передбачені ч. 9 ст. 38 КУпАП. З огляду на те, що 05.06.2025 року він порушив правила військового обліку, не пройшов повторно медичний огляд, а тому строк притягнення закінчився 06.09.2025. Враховуючи вищевикладене, позивач просить скасувати спірну постанову, провадження у справі закрити.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27.02.2026 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляд за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.
У судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належнми чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що згідно з витягом з мобільного додатку Резерв +, сформованими 10.02.2026 року, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та має відстрочку до завершення мобілізації; тип відстрочки: п. 1 ч. 3 ст. 23; перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З копії протоколу № 128 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 27.01.2026 року вбачається, що 27.01.2026 року 0 16 год. 03 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлено правопорушення, а саме гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з дня набрання чинності Закону України від 21.03.2024 року № 3621-ІХ не виконав свій обов`язок та не пройшов до 05.06.2025 року повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. 
Постановою № 1488 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 04.02.2026 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на нього накладено штраф у розмірі 25 500 грн.
Цією постановою встановлено, що 27.01.2026 року о 16 год. 03 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено правопорушення, а саме гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з дня набрання чинності Закону України від 21.03.2024 року № 3621-ІХ не виконав свій обов`язок та не пройшов до 05.06.2025 року повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим вчинив порушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч. 1 ст. 6 цього Кодексу суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 цього Кодексу постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Стаття 210 КУпАП регулює порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачена ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Вчинення таких дій в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3 ст. 210-1 КУпАП).
Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (зокрема ст. 210-1 КУпАП) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП).
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно з пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" № 4235-ІХ від 12.02.2025 року, були внесені зміни до Закону № 3621-ІХ та п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення, викладено в новій редакції: «Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду". Закон України № 4235-ІХ набрав чинності 15.02.2025 року.
Відтак, позивач як військовозобов`язаний має обов`язок пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Однак, відповідачем не доведено належними доказами, що позивач порушив законодавство України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме пункт 2 розділу ІІ Закону України від 21.03.2024 року № 3621-ІХ, не виконав свій обов`язок та не пройшов до 05.06.2025 року повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим вчинив порушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Отже, встановлені під час судового розгляду справи обставини вказують на відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що є підставою для скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Разом з тим, відповідач має безпосередній доступ до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у якому наявна інформація щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 .
Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП положення ст.ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
За положеннями ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Таких доказів відповідач суду не надав.
Частина 2 ст. 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 06.12.1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).
У рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1)
Оскільки суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини позивача повинні тлумачитися на його користь.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на зазначене, оскільки відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови як протиправної та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а відтак, про обґрунтованість позовних вимог та задоволення адміністративного позову.
Разом з тим, суд оцінює критично доводи позивача, що оскаржувана постанова складена поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП. 
Так, оскаржувану постанову № 1488 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно позивача винесено 04.02.2026 року.
Цією постановою встановлено, що 27.01.2026 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено правопорушення, а саме, саме гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з дня набрання чинності Закону України від 21.03.2024 року № 3621-ІХ не виконав свій обов`язок та не пройшов до 05.06.2025 року повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим вчинив порушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Отже, за змістом оскаржуваної постанови, датою вчинення адміністративного правопорушення є 06.06.2025 року, а датою його виявлення – 27.01.2026 року. 
За положеннями ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
З огляду на зазначені норми закону, суд приходить до висновку, що оскаржувану постанову винесено у межах строку, встановленого ст. 38 КУпАП. 
За змістом ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Оскаржувану постанову винесено 04.02.2026 року.
Позивач зазначає у позові, що копію оскаржуваної постанови він отримав 10.02.2026 року, про що він особисто розписався із зазначенням дати отримання. 
З огляду на викладене вище, з урахуванням доводів позивача, що копію оскаржуваної постанови він отримав 10.02.2026 року, суд вважає, що строк звернення до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправною та скасування постанови № 1488 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 04.02.2026 року підлягає поновленню.
Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові  витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 665,60 грн, що підтверджується квитанцією ІД: 2389-4305-5393-8310 від 20.02.2026 року.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь позивача підлягає стягненню 665,60 грн у відшкодування судового збору.
Керуючись Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 7, 9, 210, 210-1, 245, 247, 251, 252, 268, 280, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 5, 6, 77, 132, 134, 139, 229, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_6 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову від 09 лютого 2026 року у справі № 1126/128 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням штрафу у розмірі 25 500,00 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 665,60 гривень.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо протягом тридцять днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Т.Г.Сташків