ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

22 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/438/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_2 (одноразових видів грошового забезпечення, а саме: грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки без урахування при їх обчисленні індексації грошового забезпечення;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 одноразових видів грошового забезпечення, а саме: грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, з включенням до грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок, індексації грошового забезпечення, розрахованої у відповідності до вимог пункту 1-1 та вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 від 20.10.2015. 
ОСОБА_3 з 28.05.2015 по 08.11.2017 проходив військову службу у військовий частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №126 від 28.05.2015 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_3 (далі перейменована на військову частину НОМЕР_1 ). Військова частина польова пошта НОМЕР_3 є закритим найменуванням Військової частини НОМЕР_1 , яке діяло до 2017-2018 року в мирний час. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2017 №137 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 було виключено із списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на підставі ч.8 п. ж «які вислужили строк військової служби за контрактом».
ОСОБА_3 в період з 28.05.2015 до часу звільнення 08.11.2017 проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . 
Позивачем вживались заходи щодо досудового врегулювання спору, а саме на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 були подана заява.
Військова частина НОМЕР_1 проігнорувала заяву позивача щодо отримання інформації та перерахунку грошового забезпечення з наданням відповідних довідок за період проходження служби, оскільки по теперішній час відповідей на питання, які були поставлені в заяві, від військової частини не надходило.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем через підсистему «Електронний суд» надіслано відзив, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 №126 від 28.05.2015 вважати такими, що прибули в пункт постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_3 місто Сєвєродонецьк: були зараховані до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_3 : солдата ОСОБА_1 , механіка-такелажника взводу забезпечення живучості роти забезпечення живучості, контрактника, який прибув з військової частини НОМЕР_4 до пункту постійної дислокації, з 28 травня 2015 року зарахувати до списків особового складу, та на всі види забезпечення. Призначити на посаду майстер-номер обслуги гаубичного самохідного взводу гаубичної самохідної батареї гаубичного самохідного дивізіону бригадної артилерійської групи, ВОС – 714244А/533 і вважати таким, що з 28 травня 2015 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 565 гривень на місяць, шпк «солдат».
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №137 від 08.11.2017 вважати такими, що вибули: Вважати такими, що вибули із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : Солдата ОСОБА_4 , водія гаубичного самохідно-артилерійського взводу гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за пунктом "ж" (які вислужили строк військової служби за контрактом), вважати, що справи та посаду здав, та включити до оперативного резерву першої черги на посади згідно військово-облікових спеціальностей і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач зазначив, що позивач не набув права на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2016р., 2017р., оскільки з письмовим рапортом із зазначенням підстав та доданням підтверджуючих документів до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався.
Також, відповідач зазначив, що позивач має посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_5 дата видачі 20.10.2015, яким підтверджує свій статус.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №137 від 08.11.2017 компенсація за невикористані дні додаткової відпустки не виплачувалася.
Фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 , відповідно до довідок ФЕС позивачу було нараховане грошове забезпечення відповідно до законодавства України.
Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 07.05.2026 витребувано від відповідача довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2015 рік із зазначенням відомостей про місяць виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 22.05.2026 провадження у справі поновлено.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 27 квітня 2026 року №342/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 04 травня 2026 року строком на 90 діб.
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 .
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 20.10.2015.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2026 № 1/600, ОСОБА_3 в період з 28.05.2015 по 08.11.2017 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
Відповідно до витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2017 №137 вважати такими що вибули із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : 2.2.13. Солдата ОСОБА_4 , водія гаубичного самохідно-артилерійського взводу гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу” за пунктом "ж" (які вислужили строк військової служби за контрактом), вважати, що справи та посаду здав, та включити до оперативного резерву першої черги на посади згідно військово-облікових спеціальностей і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 8 листопада 2017 року виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. У Збройних Силах з 14.10.2015 по 08.11.2017. Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №» 260 виплатити: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби відповідно наказу Міністра оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у 2016 році від 27.01.2016 №44 за період з 01 листопада по 08 листопада 2017 року; надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 листопада по 08 листопада 2017 року; щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% від грошового забезпечення за період з 01 листопада по 08 листопада 2017 року; Грошова допомога на оздоровлення за 2017 рік, передбачена наказом МО України від 11.06.2008 № 260, не виплачена. Грошова матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, передбачена наказом МО України від 11.06.2008 № 260, не виплачена. Перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім`ї та перевезення домадексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня о
Отже, при звільненні з військової служби у 2017 році позивачу не була виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки.
Згідно вказаної вище довідки відповідача позивачу грошова допомога для оздоровлення виплачена в 2016 та 2017 році, в 2015 - не нараховувалась та не виплачувалась. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачена за 2015 рік, в 2016 та 2017 році не нараховувалась та не виплачувалась.
17.12.2025 позивач звернувся з заявою до відповідача, в якій просив надати інформацію щодо грошового забезпечення.
В матеріалах справи наявна відповідь військової частини НОМЕР_1 від 05 лютого 2026 р. № 1/327 стосовно індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , в якій вказано, що в межах асигнувань, що виділялися на утримання Збройних Сил України, вищим розпорядником бюджетних коштів затверджений кошторис військової частини НОМЕР_1 на грошове забезпечення військовослужбовців, протягом 2015-2018 років за фондом грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 видатки на виплату індексації грошового забезпечення не були передбачені. Включення додаткової винагороди до грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також - дні додаткової відпустки, немає підстав. При звільненні зараховано на картковий рахунок ОСОБА_4 грошове забезпечення у сумі 1902,96 грн.
Також судом встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року по справі № 360/1347/24 частково задоволено позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення індексації грошового забезпечення.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01 грудня 2015 року по 08 листопада 2017 року включно – січень 2008 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 08 листопада 2017 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (місяця підвищення доходу) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, у розмірі 70293,96 грн (сімдесят тисяч двісті дев`яносто три гривні дев`яносто шість копійок).
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення суду набрало законної сили, на його виконання відповідачем здійснено нарахування за період з 01 грудня 2015 року по 08 листопада 2017 року індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 70293,96 грн.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Частиною другою статті 19 Закону № 2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
За визначенням статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 3 Закону № 1282-XII визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Частинами першою, другою статті 6 Закону № 1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) (наведений в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Частиною 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 3 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік.
Згідно із підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (яка втратила чинність з 01 березня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1052, від 21.02.2018 № 103) надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704, тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 2 Постанови № 704).
Пунктом 3 Постанови № 704 установлено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, зокрема, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (підпункт 3 пункту 5 Постанови № 704)
У спірному періоді порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (далі – Інструкція № 260) (наказ втратив чинність з 20 липня 2018 року на підставі наказу Міністерства оборони від 07.06.2018 № 260).
Відповідно до абзацу другому пункту 1.2 Розділу І Інструкція № 260 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Відповідно до пункту 30.1 Розділу ХХХ Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги (абзац перший пункту 30.3 Розділу ХХХ Інструкції № 260).
Відповідно до пунктів 33.1 – 33.3 Розділу ХХХІІІ Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (пункт 33.1).
Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 33.2).
Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. 
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися (пункт 33.3).
З наведених положень слідує, що в період проходження позивачем служби у відповідача з 28.05.2015 по 08.11.2017 Постановою № 1294, Постановою № 704 та Інструкцією № 260 було передбачено виплату військовослужбовцям Збройних Сил України, зокрема й позивачу, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, розмір яких розраховувався, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця, до складу якого включалися: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на які військовослужбовець мав право за займаною ним штатною посадою.
Як встановлено судом з довідки військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2026 № 1/600 позивачу грошова допомога для оздоровлення виплачена в 2016 та 2017 році, в 2015 - не нараховувалась та не виплачувалась. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачена за 2015 рік, в 2016 та 2017 році не нараховувалась та не виплачувалась.
Також з наданої довідки відповідача №2841/ФЕС від 20.05.2026 вбачається, що у грудні 2015 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік позивачу не виплачувалась. 
Отже, судом установлено, що індексація грошового забезпечення позивача, право на виплату якої підтверджено рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року у справі № 360/1347/24, не врахована відповідачем до складу місячного грошового забезпечення позивача, з якого здійснено розрахунок виплачених в період 2016-2017 років грошової допомоги для оздоровлення.
Здійснений відповідачем розрахунок виплачених позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки із складових грошового забезпечення позивача без врахування індексації грошового забезпечення, суд вважає протиправним з огляду на таке.
З наведених вище правових норм слідує, що індексація оплати праці (грошового забезпечення) є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, які мають систематичний (щомісячний) характер.
Враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 № 9-рп/2013), передбаченою статтею 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення). Як складова належної працівникові заробітної плати, індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, проведення якої не залежить від волевиявлення роботодавців чи працівників.
Правовий висновок стосовно того, що індексація є складовою грошового забезпечення, викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 травня 2022 року у справі № 280/9017/20, від 09 листопада 2023 року у справі № 140/6868/21, від 28 березня 2024 року у справі № 160/8290/23.
Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.
Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17, від 30 грудня 2020 року у справі № 359/8843/16-а.
Висновок щодо необхідності здійснення перерахунку, зокрема, розміру грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням індексації зроблено Верховним Судом у постановах від 21 грудня 2021 року у справі № 820/3423/18 та від 30 листопада 2023 року у справі № 380/21619/21.
Наразі Верховний Суд не відійшов від зазначеної правової позиції.
Застосовуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що виплачені позивачу грошова допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки мають розраховуватися відповідачем, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення позивача, до складу якого, у свою чергу, входить індексація грошового забезпечення, а тому вказані виплати мають бути перераховані та виплачені з урахуванням індексації.
Що стосується вимог про перерахунок грошової допомоги на оздоровлення в 2015 році та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки, то вони задоволенню не підлягають, оскільки ці види грошового забезпечення позивачу у вказані періоди не нараховувались та не виплачувались. А щодо матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік, то хоча вона і була виплачена, однак її виплата була здійснена не у період індексування грошового забезпечення позивача. У зв`язку з цим підстав для задоволення вимог в цій частині немає.
Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про перерахунок грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки з урахуванням при їх обчисленні індексації грошового забезпечення, оскільки матеріалами справи підтверджено, що така компенсація позивачу при звільненні з військової служби відповідачем не здійснювалась. 
Отже, на підставі зібраних по справі доказів судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації у складі місячного грошового забезпечення позивача, з якого здійснювався обрахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік.
Відновленням порушених прав позивача є зобов`язання відповідача провести позивачу перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводилось обчислення, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій, позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню зі словесним корегуванням способу захисту порушених прав позивача. 
Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до пункту 1,13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, вимог щодо відшкодування інших судових витрат позивачем не заявлено.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення у складі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого здійснювався обрахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки з урахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводився їх розрахунок, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя 	Н.М. Басова