РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2026 року 	м. Рівне	№460/6176/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту з майна, 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), у якому просить суд:
скасувати арешт на все майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , накладений: по виконавчому провадженні № 14885703 постановою державного виконавця б/н від 22.09.2009 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВДВС Рівненського РУЮ, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 9111361 від 01.10.2009; по виконавчому провадженні № 15417688 постановою державного виконавця б/н від 22.10.2009 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВДВС Рівненського РУЮ, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 9175504 від 22.10.2009 та внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про припинення обтяження.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що в січні 2026 року він через свого представника звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Рівненській, Волинській та Житомирській областях з метою укладання правочинів щодо продажу рухомого майна. Проте, позивачу було повідомлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України, на його транспортні засоби накладено арешти по виконавчих провадженнях № 15417688 від 22.10.2009 та № 14885703 від 22.09.2009. З огляду на вказане, позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з майна. Відповідач листом від 09.01.2026 № 855 повідомив про відсутність підстав для скасування арешту, мотивуючи це тим, що виконавчі провадження було завершено з підстав, які не передбачають зняття арешту з майна боржника та скасування заходів примусового виконання рішення, а тому у державного виконавця немає підстав для вчинення дій щодо зняття арешту з майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення. Позивач не погоджується з такою відмовою відповідача та вважає її протиправною, оскільки ним було погашено заборгованість по кредитному договору. Крім того, вказує, що він не являється боржником у виконавчому листі № 2-501, а зареєстроване обтяження позбавляє його можливості вільно розпоряджатися належним на праві власності майном. За наведених обставин, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.
13.05.2026 через підсистему «Електронний Суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ) встановлено, що у Відділі перебували виконавчі провадження № 14885703 та № 15417688 з примусового виконання виконавчих листів № 2-501,виданих Рівненським міським судом. Зауважує, що 12.10.2009 старшим державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 14885703. А 26.11.2017 старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 15417688 згідно пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи, щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Відтак, наголошує, що виконавчі провадження завершено з підстав, які не передбачають зняття арешту з майна боржника та скасування заходів примусового виконання рішення, а тому у державного виконавця немає підстав для вчинення дій щодо зняття арешту з майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою суду від 14.04.2026 позовна заява залишалася без руху та позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позову.
20.04.2026 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 04.05.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, з врахуванням особливостей провадження у категорії справ з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця у відповідності до вимог статті 287 КАС України, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.05.2026. 
14.05.2026 учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не прибули. Того ж дня, до суду від представника відповідача надійшло клопотання у якому він просив суд розгляд справи провести без участі уповноваженого представника Рівненського відділу державної виконавчої служби Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Ухвалою суду від 14.05.2026 вирішено перейти до розгляду справи № 460/6176/26 в порядку письмового провадження.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
На виконанні у Відділі державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 14885703 з примусового виконання виконавчого листа № 2-501, виданого 15.09.2009 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Форум» боргу в сумі 298247,26 грн та судових витрат в сумі 1730,00 грн, а всього у розмірі 299977, 26 грн. 
Під час примусового виконання виконавчого листа № 2-501, виданого 15.09.2009 Рівненським міським судом, у виконавчому провадженні № 14885703 були винесені наступні постанови державного виконавця:
про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2009;
про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.09.2009;
про відкладення провадження виконавчих дій від 01.10.2009;
про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12.10.2009.
Також, на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 15417688 з примусового виконання виконавчого листа № 2-501 виданого 19.10.2009 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ "Форум" боргу в сумі 303247,22 грн та судових витрат в сумі 1730 грн, а всього на загальну суму 304977,22 грн. 
Під час примусового виконання виконавчого листа № 2-501, виданого 19.10.2009 Рівненським міським судом, у виконавчому провадженні № 15417688 були винесені наступні постанови державного виконавця:
про відкриття виконавчого провадження від 22.10.2009;
про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника від 22.10.2009;
про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.10.2009, якою накладено арешт на автомобіль марки SKODA, модель - OCTAVIA A5 ELEGANCE, 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , знятий з реєстраційного обліку 21.08.2007 року (транзитний номер № 0103). 08.04.2016 винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках: Рівненська філія ПАТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_2 та № 26007054707915;
про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.11.2017 згідно пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.
Відповідач листом від 09.01.2026 за № 855 у відповідь на заяву позивача від 16.12.2025 повідомив, що виконавчі провадження №№ 14885703, 15417688 завершено з підстав, які не передбачають зняття арешту з майна боржника та скасування заходів примусового виконання рішення, а тому у державного виконавця немає підстав для вчинення дій щодо зняття арешту з майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішень. Також повідомлено, що матеріали виконавчих проваджень №№ 14885703, 15417688 знищені відповідно до пункту 6 Глави ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, шляхом подрібнення паперознищувачами та пресування і тюкування. 
Крім того, у листі зазначено, що станом на 09.01.2026 позивачем не надано доказів сплати боргу на підставі зазначеного виконавчого документа. 
Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача регламентувались Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV; у редакції, чинній на момент винесення постанов про арешт майна позивача та оголошення заборони на його відчуження).
Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню
Згідно з положеннями статті 5 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії
З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні згідно зі статтею 7 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй 
діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.
Виходячи зі змісту статті 24 Закону № 606-XIV, за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження.
Положеннями статті 55 Закону № 606-XIV передбачено, що копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті.
Відповідно до статті 59 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.
У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання.
Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника 
органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику.
Згідно із статтею 26 Закону № 606-XIV, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 
1) пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання; 
2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 
3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 
4) пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 
5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 
6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 
6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;
7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 
8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. 
Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом. 
Тобто, у разі відмови у відкритті виконавчого провадження, виконавчий документ повертається заявникові (стягувачеві) разом із постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження.
Статтею 37 Закону № 606-XIV було передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 
1) визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 
2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження;
3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;
4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 
6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 
7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника -юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом;
8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 
9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 
10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого 
відділу державної виконавчої служби; 
11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону; 
12) якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини. 
Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається 
сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. 
Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до суду у 10-денний строк.
Відповідно до статті 38 Закону № 606-XIV, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Пунктом 2 статті 40 Закону № 606-XIV було передбачено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними
Згідно пункту 5 статті 40 Закону № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника
Відповідно до статті 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: 
закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; 
повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; 
повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.
Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Суд враховує, що станом на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу від 26.11.2017 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частинами першою, другою статті 56 Закону № 1404-VIII встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
В свою чергу, умови та порядок зняття арешту регламентовано статтею 59 Закону № 1404-VIII.
Так, частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Відповідно до частини п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (частина друга статті 59 Закону № 1404-VIII).
Таким чином, судове рішення про зняття арешту з майна боржника, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття арешту з такого майна постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 606-XIV та Закону № 1404-VIII підлягає примусовому виконанню.
Більше того, суд враховує, що закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. 
Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII) свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. 
У постанові Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 757/6367/13-ц зроблено висновок, що на відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.
Тобто, аналізуючи зазначене правозастосування, на переконання суду, повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється у разі, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. 
При цьому, суд критично оцінює покликання відповідача на те, що виконавчі провадження закінчені з підстав, які не передбачають зняття арешту з майна боржника та скасування заходів примусового виконання рішення, а тому у державного виконавця не було підстав для вчинення дій щодо зняття арешту з майна боржника, з огляду на таке. 
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону№ 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Зміст розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII вказує, що положення попереднього Закону № 606-XIV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону № 606-XIV. 
Водночас, кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена відповідно до того закону, в період дії якого вона розпочата. 
Відтак, суд повторно зауважує, що відповідно до статті 38 Закону № 606-XIV, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Таким чином, відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII, державний виконавець, завершуючи виконавчі провадження шляхом повернення виконавчого листа стягувачу з підстав, передбачених статтею 37 Закону № 1404-VIII, зобов`язаний був керуватись нормами статті 38 Закону № 606-XIV, оскільки арешт на майно був накладений до набрання чинності Законом № 1404-VIII.
Відтак, відповідно до статті 38 Закону № 606-XIV державний виконавець, завершуючи виконавчі провадження № 14885703 та № 15417688, шляхом повернення виконавчого листа стягувачу з підстав, передбачених статтею 37 Закону № 1404-VIII, зобов`язаний був зняти накладений на майно позивача арешт. 
Попри це, при поверненні виконавчого документа стягувачу арешт з майна позивача, накладений постановами від 22.09.2009 та від 22.10.2009 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчих проваджень, державним виконавцем знятий не був.
Крім того, суд також наголошує, що відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність підстави для забезпечення його реального виконання.
Так, судом враховано, що згідно з пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах держави виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008, чинного до 19.07.2017, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік.
В свою чергу, згідно з розділом ІХ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 08 червня 2017 р. за № 699/30567, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Суд зазначає, що знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження, тому саме на державного виконавця покладався обов`язок у разі винесення ним постанови про закінчення виконавчого провадження у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначити про скасування арешту, накладеного на майно та кошти боржника.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що матеріали виконавчих проваджень №№ 15417688, 14885703, які перебували на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції, боржником в яких виступав відповідач, знищені відповідно до пункту 6 Глави ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, шляхом подрібнення паперознищувачами та пресування і тюкування.
Зокрема, з Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 28.02.2021 слідує, що проведено знищення виконавчих проваджень, завершених у 2017 році, через закінчення строків їх зберігання. 
Однак, як вже зазначав суд, при поверненні виконавчого документа стягувачу арешт з майна позивача, накладений постановами від 22.09.2009 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 22.10.2009 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчих проваджень №№ 14885703, 15417688 державним виконавцем знятий не був.
За наведених обставин, не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінченні виконавчого провадження та поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправним.
З огляду на наведене, з метою поновлення порушених прав позивача та забезпечення належного (ефективного) способу захисту, суд на підставі пункту 10 частини другої статті 245 КАС України вважає за необхідне прийняти рішення про застосування іншого способу захисту, а саме визнати протиправною відмову у знятті арешту з майна та зобов`язання відповідача зняти арешт з майна позивача.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, викладених у заявах по суті, оцінивши надані ними докази, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак позовну заяву належить задовольнити повністю.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У позовній заяві позивачем було заявлено одну вимогу немайнового характеру, а тому останньому належало сплатити судовий збір в сумі 1331,20 грн.
Разом з тим, згідно з платіжною інструкцією від 16.04.2026 № 15, за подання цього позову до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 1331,50 грн.
За правилами пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом, здійснюється за ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.
Станом на момент ухвалення цього рішення клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору (1331,50 грн – 1331,20 грн = 0,30 грн) стороною позивача до суду не подано, а тому підстави для вирішення відповідного процесуального питання наразі відсутні.
Відтак, на користь позивача слід стягнути за рахунок з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1331,20 грн. 
Керуючись статтями 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у знятті арешту з майна ОСОБА_1 , накладений згідно постанов від 22.09.2009 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 14885703, від 22.10.2009 про арешт коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 15417688.
Зобов`язати Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений згідно постанов від 22.09.2009 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 14885703, від 22.10.2009 про арешт коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 15417688.
Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України судовий збір у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна грн, 20 коп).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 28 травня 2026 року
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Петра Могили, буд. 22Б, м. Рівне, Рівненська обл., 33001, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007151) 

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК