ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29квітня 2026 року
м. Київ
справа № 752/10866/23
провадження № 61-5454св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом -  ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,
відповідач за первісним позовом -  ОСОБА_3 ,
відповідачі за зустрічним позовом:  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Фадєєва Наталія Ігорівна, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, в складі судді Данілової Т. М., від 16 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., 
Яворського М. А., від 19 березня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису про державну реєстрацію права власності.
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що вона та члени її сім`ї ОСОБА_4 (син) і ОСОБА_5 (дочка) є власниками квартири АДРЕСА_1 , яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності від 10 квітня 2017 року, виданого відділом приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. 
2. У червні 2020 року, збираючи пакет документів, необхідних для подачі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, позивачка з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізналася, що право власності на їх квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 , а квартира перебуває під обтяженням у зв`язку з реєстрацією договору іпотеки 
від 18 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О. В.
3. Наказом Міністерства юстиції України від 26 серпня 2021 року було скасоване рішення від 14 вересня 2018 року № 43010202, прийняте державним реєстратором філії КП «Новоіванівське 3» у м. Києві Коровайко О. С.про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 
4. 25 травня 2023 року вона дізналася, що 17 травня 2023 року її та членів родини зняли з реєстрації у їхній квартирі, а власником квартири в державному реєстрі із 08 травня 2023 року вже вказана ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки від 18 вересня 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та 
ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О. В.
5.  ОСОБА_1 вказує, що договір купівлі-продажу спірної квартири, ні вона, ні члени її родини, як співвласники нерухомості, не підписували, волевиявлення на його укладення не мали, договір не був посвідчений нотаріально, не був зареєстрований в БТІ, а його реєстрація в державному реєстрі скасована Міністерством юстиції України, тому, на думку позивачки, цей договір є нікчемним, а ОСОБА_3 не набув права власності на квартиру.
6. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір іпотеки від 18 вересня 2018 року, укладений між 
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О. В., а також скасувати запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, здійснену приватним нотаріусом Бойко О. В. 08 травня 2023 року за № 501922007.
У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом.
7. В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просить усунути їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посилаючись на те, що подальше проживання відповідачів у належній їй квартирі порушує її право на вільне використання свого житла.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 
2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір іпотеки від 18 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О. В. 
Скасовано запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О. В. за № 501922007 від 08 травня 2023 року.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
9. Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 була власником квартири АДРЕСА_3 , а ОСОБА_1 та члени її сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - власниками квартири АДРЕСА_4 в тому ж будинку; договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , не був посвідчений нотаріусом, що вказує на його нікчемність.
10. З огляду на нікчемність договору купівлі-продажу від 27 грудня 
2011 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції вважав, що договір іпотеки від 18 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є недійсним, оскільки його укладення відбулося з порушенням вимог закону, зокрема за відсутності волевиявлення співвласників.
11. Позовну вимогу про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 суд вважав належним способом захисту.
12. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом, суд вважав такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не встановлено правових підстав для виселення відповідачів із квартири, яка належить їм на праві власності на підставі свідоцтва від 10 квітня 2017 року, виданого відділом приватизації.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
13. Постановою Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року в частині скасування запису про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О. В. за № 501922007 від 08 травня 2023 року скасовано, та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. 
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 
2024 року залишено без змін.
14. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсним договору іпотеки 
від 18 вересня 2018 року, мотивуючи своє рішення тим, що:
- доказів набуття спірної квартири у власність ОСОБА_6 матеріали справи не містять, оскільки вона не брала участі в приватизації цієї квартири і відповідне розпорядження Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією про передачу спірної квартири у її власність не видавалось;
- договором купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , порушено право власності позивачки ОСОБА_1 , квартира вибула із власності позивачки незаконно, як і незаконно була передана в іпотеку;
-  ОСОБА_3 , не будучи законним власником квартири АДРЕСА_4 , не мав права передавати її в іпотеку відповідачці ОСОБА_2 . 
15. Суд апеляційної інстанції зазначив, що оспорюваний договір іпотеки, укладений особою, яка не є власником квартири, порушує права позивачки, як власника житла та створює їй перешкоди у вільному розпорядженні своїм майном.
16. Оскільки з 16 січня 2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, апеляційний суд вказав на відсутність необхідності у задоволенні відповідних вимог ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат 
Фадєєва Н. І., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення зустрічного позову та відмову в задоволенні первісного позову. Постанова апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування запису про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, в касаційному порядку не оскаржується і тому Верховним Судом в цій частині не переглядається.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
18. У квітні 2025 року  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат 
Фадєєва Н. І., подала касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року,
19. Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2025 року відкрито касаційне провадження та витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 752/10866/23, які у липні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
20. Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
21. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, постановах Верховного Суду від 06 липня 2022 року 
у справі № 756/4927/15, від 03 липня 2024 року у справі № 759/17146/20, 
від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16, від 09 жовтня 2019 року 
у справі № 523/12186/13, постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15, від 15 травня 2017 року у справі 
№ 6-2931цс16, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
22. Касаційна скарга мотивована тим, що сам по собі лист нотаріуса 
від 20 червня 2023 року не має преюдиційної сили для встановлення нікчемності правочину (договору купівлі-продажу) без додаткових доказів.
23. Суди попередніх інстанцій визнали договір іпотеки недійсним виключно через нібито нікчемність договору купівлі-продажу від 27 грудня 2011 року, не конкретизуючи, які саме вимоги статті 203 ЦК України чи статті 5 Закону України «Про іпотеку» порушено.
24. Крім того, суди неправильно застосували статтю 388 ЦК України у зв`язку з відсутністю перевірки добросовісності ОСОБА_2 як набувача майна, яка добросовісно покладалася на відомості з державного реєстру та перевірку нотаріусом договору купівлі-продажу від 27 грудня 2011 року.
25. Вважає, що суди проігнорували заяви ОСОБА_2 про сплив позовної давності. 
26. Звертає увагу на незастосування положень статті 391 ЦК України щодо захисту права власності шляхом усунення перешкод у користуванні майном та посилається на те, що, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій не зазначили жодної підстави для такої відмови. 
27. Стверджує, що наказ Міністерства юстиції України не має преюдиційної сили для суду під час розгляду цієї справи, оскільки Міністерство юстиції України не є уповноваженим органом, який може робити висновки про дійсність або недійсність правочинів. 
28. Наголошує, що  ОСОБА_2 , як добросовісний набувач і кредитор, зазнає подвійної шкоди, оскільки втратила право власності на квартиру, набуту законним шляхом, та втратила можливість стягнення заборгованості за договором позики. Такий результат судового розгляду суперечить принципу справедливості та правової визначеності, оскільки ставить добросовісного набувача в позицію, в якій вона позбавляється права власності через дії третіх осіб, на які вона впливу не має, за відсутності ефективних інструментів для відновлення своїх прав.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Інші процесуальні звернення, які надійшли до Верховного Суду 
29. У серпні 2025 року  ОСОБА_2 , надіслала до Верховного Суду пояснення, в яких вказує, що є добросовісним набувачем об`єкта нерухомості, а визнання недійсним договору іпотеки позбавляє її гарантій добросовісного набувача, закріплених у статті 388 ЦК України. 
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
30. В матеріалах справи наявна копія договору купівлі-продажу квартири 
від 27 грудня 2011 року за яким ОСОБА_3 придбав у 
ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 .
У договорі вказано, що його посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмух Б. Л.
Згідно з пунктом 2 вказаного договору право власності на квартиру належить продавцю ( ОСОБА_6 ) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 2009 року, виданого відділом приватизації Голосіївського району 
м. Києва згідно з розпорядженням № 35321.
31. Водночас, як встановили суди, на підставі розпорядження органу приватизації Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації 
від 30 січня 2009 року № 35321 ОСОБА_6 була передана у власність інша квартира, а саме квартира  АДРЕСА_3 .
32. На підставі свідоцтва про право власності від 10 квітня 2017 року, виданого відділом приватизації житлового фонду управління 
житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Квартира АДРЕСА_4 , згідно розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, була передана ОСОБА_1 шляхом укладення договору найму у зв`язку зі смертю її батька - квартиронаймача ОСОБА_7 .
ОСОБА_1 постійно проживає у квартирі АДРЕСА_4 з червня 1967 року.
33. 18 вересня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О. В., за умовами якого ОСОБА_3 отримав у борг грошові кошти в сумі 1 406 337,70 грн, що є еквівалентом 50 000 дол. США згідно офіційного курсу НБУ станом на дату укладення договору позики. 
З метою забезпечення виконання позичальником своїх грошових зобов`язань 18 вересня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О. В., за умовами якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 
60,3 кв. м, житловою площею 42,1 кв. м.
Згідно з пунктом 1.3.1 договору іпотеки, квартира належить іпотекодавцю ( ОСОБА_3 ) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б. Л. та зареєстрованим в реєстрі на підставі рішення про державну реєстрацію, індексний номер 43010202 від 14 вересня 2018 року державного реєстратора філії КП «Новоіванівське 3» у м. Києві Коровайко О. М.
34. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 обов`язків за договором позики від 18 вересня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко О. В. 08 травня 2023 року на підставі договору іпотеки від 18 вересня 2018 року та поданих документів ухвалив рішення 
№ 67507793 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .
35. Наказом Міністерства юстиції України від 26 серпня 2021 року 
№ 3008/5 скасоване рішення від 14 вересня 2018 року № 43010202, прийняте державним реєстратором філії КП «Новоіванівське 3» у м. Києві Коровайко О. С., про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 .
36. Листом від 20 червня 2023 року № 61/01-16 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Б. Л. повідомив, що не вчиняв нотаріальних дій, що стосуються укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
37. Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
38. Відповідно до частин першої-другої, четвертої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
39. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
40. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
41. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
42. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
43. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 316, частина перша статті 319 ЦК України).
44. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
45. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
46. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
47. У постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15-ц Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вказав, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
48. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
49. Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
50. Такий спосіб захисту порушеного права як визнання правочину недійсним прямо передбачений цивільним законодавством (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).
51. Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу, набуття, зміни, встановлення чи припинення прав).
52. При розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення.
53. Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
54. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства.
55. Добросовісність при реалізації прав і повноважень передбачає неприпустимість зловживання правом, яка виходячи з конституційних положень означає, що здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб.
56. Відповідно до частин першої-четвертої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, визначених договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
57. Отже, приватноправовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) учасники цивільних відносин мають використовувати добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам цивільних правовідносин.
58. Укладення договору іпотеки (як і укладення будь-якого іншого правочину на шкоду власника майна) не може створювати умови (або передумови) для унеможливлення повернення майна від фактичного володільця, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.
59. У цій справі суди встановили, що право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 
від 27 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , який нібито був посвідчений приватним нотаріусом Дмух Б. Л.
60. При цьому згідно з цим договором право власності на квартиру належить продавцю ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 2009 року, виданого відділом приватизації Голосіївського району 
м. Києва згідно з розпорядженням № 35321.
61. Однак Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація повідомила, що на підставі розпорядження органу приватизації Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2009 року № 35321 ОСОБА_6 була передана інша квартира, а саме квартира  АДРЕСА_3 .
Приватний нотаріус Дмух Б. Л. повідомив, що не вчиняв нотаріальних дій щодо посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 .
Міністерство юстиції України скасувало рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3 . 
62. Крім того, згідно відповіді від 29 червня 2023 року КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» повідомило, що за даними реєстрових книг станом на 31 грудня 2012 року право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 не було зареєстровано.
63. З огляду на це, суди правильно виходили з того, що ОСОБА_6 , не будучи власником квартири АДРЕСА_1 , не мала повноважень відчужувати її ОСОБА_3 , а той не мав права передавати її в іпотеку ОСОБА_2 .
64. Сукупність встановлених у розглядуваній справі обставин свідчить про факт вибуття нерухомого майна із власності  ОСОБА_1 без належних правових підстав та порушення її прав законного власника квартири. 
65. У постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вказав на необхідність враховувати добросовісність / недобросовісність іпотекодержателя для того щоб вирішити питання про набуття ним права іпотеки та/або при визнанні недійсним договору іпотеки.
66. Під час вирішення спору апеляційний суд надав оцінку добросовісності дій відповідачів та правильно виходив з того, що спірне житло не могло бути набуто у власність ОСОБА_6 в порядку приватизації, оскільки ОСОБА_6 була передана у власність інша квартира (№ 65), а квартира АДРЕСА_4 вибула із власності ОСОБА_1 поза її волею.
67. Верховний Суд також звертає увагу, що у спірній квартирі постійно проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 із членами своєї сім`ї, в чому могла особисто переконатись і ОСОБА_2 у разі вчинення дій спрямованих на огляд квартири та з`ясування кола зареєстрованих осіб, а на час звернення ОСОБА_2 стягнення на предмет іпотеки Міністерство юстиції України вже скасувало рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру за «іпотекодавцем» ОСОБА_3 .
68.  ОСОБА_1 не брала зобов`язань відповідати своїм майном за виконання ОСОБА_3 обов`язків за договором позики, а свої права кредитора за договором позики, ОСОБА_2 може захистити шляхом пред`явлення відповідних вимог позичальнику - ОСОБА_3 .
69. Враховуючи встановлені судами обставини, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю оскаржуваних рішень щодо визнання договору іпотеки недійсним.
Обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що спростовує доводи касаційної скарги.
70. З огляду на задоволення судами попередніх інстанцій первісного позову ОСОБА_1 , встановлення належності їй спірної квартири, правильним є висновок судів про відмову у задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні житлом.
71. Доводи касаційної скарги про те, суди проігнорували заяву 
ОСОБА_2 про сплив позовної давності є безпідставними, оскільки суд першої інстанції вмотивовано відхилив ці доводи з посиланням на те, що про порушене право ОСОБА_1 дізналась у червні 2020 року, а до суду із позовом звернулась 30 травня 2023 року.
72. Крім того відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Кодексу на час подання позову ОСОБА_1 ) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
73. З урахуванням встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у справі № 911/3680/17, 
від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, постановах Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 756/4927/15, від 03 липня 2024 року у справі № 759/17146/20, від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16, 
від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13, постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, 
від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15, на які заявниця посилалась у касаційній скарзі.
74. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
75. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija 
v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
76. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
77. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, які б давали підстави для їх скасування.
78. Колегією суддів не встановлено необхідності у заслуховуванні пояснень учасників справи, тому клопотання заявниці про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Фадєєва Наталія Ігорівна, залишити без задоволення.
2. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року, з врахуванням змін, внесених за наслідками апеляційного перегляду справи, та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: 	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович