Справа № 560/13782/25
	
РІШЕННЯ
іменем України
15 червня 2026 року	м. Хмельницький	
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
1. Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у поновленні з 02.03.2023 солдата ОСОБА_1 , водія кулеметного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , на посаді та продовженні військової служби.
2. Поновити з 02.03.2023 солдата ОСОБА_1 на посаді водія кулеметного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 та продовжити його військову службу.
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 зарахувати до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років, призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання період, на який було призупинено військову службу.
4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове, речове та харчове забезпечення за час призупинення військової служби, а також поновити пільги та соціальні гарантії.
Позов обґрунтований тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , однак у зв`язку із внесенням 02.03.2023 відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, його військову службу було призупинено, припинено виплату грошового забезпечення та виключено зі всіх видів забезпечення.
Зазначає, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало повідомлення військової частини про нібито самовільне залишення ним місця служби. Водночас у ході досудового розслідування встановлено, що позивач перебував на лікуванні, повідомляв командування про стан здоров`я та необхідність проходження військово-лікарської комісії, а тому не мав умислу ухилятися від проходження військової служби.
Вказує, що постановою слідчого від 23.02.2024 кримінальне провадження №62023100130000299, внесене до ЄРДР 02.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Позивач зазначає, що після отримання копії постанови про закриття кримінального провадження звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про поновлення на військовій службі, відновлення виплати грошового забезпечення, однак отримав відмову.
Ухвалою суду від 20.08.2025 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що 29.01.2023 позивачу було оголошено припис про переведення до військової частини НОМЕР_2 , від отримання якого він відмовився, після чого самовільно залишив місце служби та був відсутній до 13.02.2023. За цим фактом проведено службове розслідування, яким встановлено порушення позивачем вимог військової дисципліни та наявність у його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України. У зв`язку з цим матеріали були направлені до Державного бюро розслідувань, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2023 №104 позивачу призупинено військову службу, виплату грошового забезпечення та виключено його із списків особового складу.
Також зазначає, що постанова слідчого від 23.02.2024 про закриття кримінального провадження №62023100130000299 була оскаржена військовою частиною, а ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.08.2025 у справі №757/33547/25-к скасована. У зв`язку з цим досудове розслідування триває, а наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 05.04.2023 №45-РС, який став підставою для призупинення військової служби позивача, залишається чинним.
Позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що доводи відповідача не спростовують заявлених позовних вимог та ґрунтуються на припущеннях. Вказує, що ним не оскаржуються питання щодо проходження військово-лікарської комісії чи його переведення до іншої військової частини, на які посилається відповідач у відзиві.
Зазначає, що постанова про закриття кримінального провадження залишається чинною, а належних доказів її скасування відповідачем не надано. У зв`язку з цим вважає, що у відповідача відсутні законні підстави для відмови у поновленні його на військовій службі, продовженні дії контракту та здійсненні належних виплат.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія кулеметного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2023 №29 солдата ОСОБА_1 , водія кулеметного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 09.01.2023 №2-РС та відповідно до пункту 117 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України направлено до нового місця служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_4 в АДРЕСА_1 . Цим же наказом позивача з 29.01.2023 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2023 №16 «Про результати службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №50 від 06.02.2023», встановлено, що 26.01.2023 командиром роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було оголошено солдату ОСОБА_1 наказ Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України про його переведення до іншої військової частини для подальшого проходження військової служби.
Проте з 29.01.2023 позивач не з`явився на службу до місця постійної дислокації роти вогневої підтримки. Зокрема, він був відсутній на ранковому шикуванні особового складу роти. Будь-яких відомостей щодо поважності причин нез`явлення на військову службу солдатом ОСОБА_1 не надано.
Станом на 06.02.2023 солдат ОСОБА_1 на місце проходження військової служби не прибув та про причини своєї відсутності не повідомив.
02.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №62023100130000299 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.04.2023 №104, виданого на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 05.04.2023 №45-РС та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №62023100130000299 від 02.03.2023, солдата ОСОБА_1 , водія кулеметного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки, який, за висновками командування, самовільно залишив військову частину з 29.01.2023, звільнено із займаної посади та з 13.04.2023 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Цим же наказом позивачу призупинено військову службу на період мобілізації, вислугу років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового забезпечення, а також продовольче та речове забезпечення. 
Постановою старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, від 23.02.2024 прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 62023100130000299 від 02.03.2023 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
16.06.2025 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з рапортом, у якому, зокрема, просив поновити його на військовій службі з 02.03.2023.
Листом від 25.07.2025 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність підстав для задоволення рапорту. При цьому зазначила, що постанова старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, від 23.02.2024 про закриття кримінального провадження №62023100130000299 від 02.03.2023 оскаржується військовою частиною.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.08.2025 у справі №757/33547/25-к скаргу представника військової частини НОМЕР_1 на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, Здора Павла Анатолійовича від 23.02.2024 про закриття кримінального провадження №62023100130000299 від 02.03.2023 задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_3 від 23.02.2024 про закриття кримінального провадження №62023100130000299 від 02.03.2023, матеріали кримінального провадження повернуто до Державного бюро розслідувань для організації подальшого досудового розслідування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), згідно з преамбулою якого, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до частини 1 статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно з частиною 2 статті 45 Дисциплінарного статуту, за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
В силу приписів частини 3 статті 45 Дисциплінарного статуту, командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку він несе дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, а стягнення накладає командир. При цьому, у разі виявлення ознак кримінального правопорушення, командир зобов`язаний повідомити про це орган досудового розслідування, оскільки у випадку не здійснення такого повідомлення він несе відповідальність згідно із законом.
Положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Частиною 1 статті 84 Дисциплінарного статуту визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно з частиною 1 статті 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Міністерством оборони України від 21.11.17 №608.
Пункт 2 Розділу І Порядку від 21.11.17 № 608 визначає, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку від 21.11.17 №608, службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до пунктів 1, 3, 8 Розділу ІІІ Порядку від 21.11.17 № 608, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.
Суд зазначає, що частиною другою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок військову службу" встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Згідно з пунктами 144-1-144-3 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.
У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2023 №16 «Про результати службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.02.2023 №50», 26.01.2023 командиром роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було доведено до відома солдата ОСОБА_1 наказ Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України про його переведення до іншої військової частини для подальшого проходження військової служби.
Водночас з 29.01.2023 позивач не прибув до місця проходження військової служби та був відсутній, зокрема, на ранковому шикуванні особового складу роти. Відомостей щодо поважності причин його відсутності на службі командуванню надано не було.
Станом на 06.02.2023 солдат ОСОБА_1 до місця проходження військової служби не прибув та про причини своєї відсутності не повідомив.
Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №62023100130000299 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України.
Сторонами не заперечується, що на виконання частини другої статті 24 Закону №2232-XII та пунктів 144-1-144-3 Положення №1153/2008 були видані відповідні накази по особовому складу та по стройовій частині, якими позивача звільнено із займаної посади, призупинено проходження ним військової служби, виплату грошового, продовольчого та речового забезпечення, а також виключено його зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.
Суд враховує, що обставини, пов`язані із самовільним залишенням позивачем військової частини, проведенням службового розслідування, виданням відповідних наказів, а також виключенням позивача зі списків особового складу військової частини та призупиненням військової служби, вже були предметом судового розгляду у справі №320/26559/23.
Так, судом встановлено, що у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та здійснення виплат грошового забезпечення.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 у справі №320/26559/23, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини щодо правомірності видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2023 №104, а також наявності підстав для виключення позивача зі списків особового складу та призупинення військової служби вже були предметом судового розгляду та не підлягають повторному доказуванню у цій справі.
Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій справі, позивач посилається на те, що постановою старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, від 23.02.2024 кримінальне провадження №62023100130000299, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Разом з тим, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.08.2025 у справі №757/33547/25-к скаргу представника військової частини НОМЕР_1 на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, Здора Павла Анатолійовича від 23.02.2024 про закриття кримінального провадження №62023100130000299 від 02.03.2023 задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_3 від 23.02.2024 про закриття кримінального провадження №62023100130000299 від 02.03.2023, матеріали кримінального провадження повернуто до Державного бюро розслідувань для організації подальшого досудового розслідування.
Таким чином, на час розгляду цієї справи постанова про закриття кримінального провадження втратила чинність, а досудове розслідування у кримінальному провадженні №62023100130000299 триває.
За таких обставин відсутні підстави вважати встановленим факт відсутності у діях позивача ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України.
Крім того, наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 05.04.2023 №45-РС, який став підставою для призупинення військової служби позивача, а також виданий на його виконання наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2023 №104 є чинними та у встановленому законом порядку не скасовані.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач, розглядаючи рапорт позивача від 16.06.2025 про поновлення на військовій службі, діяв у межах наданих йому повноважень, а підстав для визнання протиправною відмови у його задоволенні суд не вбачає.
Інших обставин, які б свідчили про протиправність дій чи рішень відповідача та були підставою для поновлення позивача на військовій службі, позивачем не наведено, а судом під час розгляду справи не встановлено.
Крім того, заявлені у цій справі вимоги про зарахування до вислуги років періоду призупинення військової служби, а також про нарахування та виплату грошового, речового і харчового забезпечення, поновлення пільг та соціальних гарантій є похідними від вимоги про поновлення позивача на військовій службі.
Оскільки підстав для задоволення основної позовної вимоги суд не встановив, похідні позовні вимоги також задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягають розподілу.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 15 червня 2026 року

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 ) 	
 	 	
Головуючий суддя 		Д.А. Божук