Справа № 420/5736/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, в якій просить суд:
визнати протиправним та скасувати Рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 23 грудня 2025 року № 1402-VIII про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800:02:005:3175;
зобов`язати Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800:02:005:3175.
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що не погоджується з прийнятим селищною радою рішенням про відмову у затвердженні технічної документації, оскільки відповідач здійснив виключно загальні посилання на можливу невідповідність та недостовірність відомостей такої технічної документації без конкретних підстав для відмови у затвердженні технічної документації та без жодних посилань на норми закону.
03.04.2026 року від Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що позивач звернувся до селищної ради із заявою, якою просив затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0793га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5123755800:02:005:3279. Згідно поданої позивачем технічної документації на затвердження, а саме у наданому в документації кадастровому плані, вбачається, що земельна ділянка 5123755800:02:005:3279, яку позивач бажає виділити та отримати, межує від точок Б до В із отриманою в дар позивачем земельною ділянкою з кадастровим номером: 5123755800:02:005:3175. Водночас, згідно наведеного кадастрового плану (стор.75 технічної документації) вбачається, що на сформованій земельній ділянці 5123755800:02:005:3279 наявні угіддя, які позначені за кодом 007.01 і в експлікації земель даного кадастрового плану зазначено, що кодом згідно з КВЗУ 007.01 на даній земельній ділянці наявні малоповерхові забудови. Аналогічні відомості містить план меж земельної ділянки на стор.73 документації. Згідно самого переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), що є додатком 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012р. №1051 (далі – Порядок) дійсно визначено, що код 007.01 визначено як - Малоповерхова забудова, а Підгрупа 01 включає землі під будівлями і спорудами, розміщеними на присадибних ділянках, ділянках, наданих для садівництва та дачного будівництва, які належать окремим громадянам, та одно- і двоповерховою житловою забудовою. Однак, як зазначається самим позивачем та зазначалося вище, 10 травня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, згідно якого гр. ОСОБА_1 приймав безоплатно у власність житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею - 126,6 кв.м., який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: 5123755800:02:005:3175 та саму земельну ділянку 5123755800:02:005:3175. Так, до складу вказаної технічної документації входить і сам технічний паспорт вказаного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею - 126,6 кв.м., який у даному технічному паспорті визначений літерою А. Даний технічний паспорт і в схемі розташування будівель та споруд дійсно визначає господарські блоки за літ. Б та В, а огорожі за №1-3. Звертаємо увагу суду, що житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею - 126,6 кв.м. і огорожею згідно наведеною схемою перебувають на одній земельній ділянці, а як вже встановлено вище, дані об`єкти розташовані на земельній ділянці 5123755800:02:005:3175. Таким чином, малоповерхові забудови, які зазначені у кадастровому плані сформованої на затвердження земельної ділянки 5123755800:02:005:3279 є іншими об`єктами, які не мають відношення до прийнятих позивачем у дар будинку з господарчими будівлями та спорудами. Таким чином, матеріали, надані ОСОБА_1 , містять суперечливі відомості щодо нерухомого майна на земельній ділянці, наведені вище підстави для відмови позивачем не усунуті, а Таїровською селищною радою будь-які дозвільні документи на здійснення будівництва на земельній ділянці комунальної власності за кадастровим номером 5123755800:02:005:3279 не видавалися.
Заяви чи клопотання від сторін не надходили.
Процесуальні дії вчинені судом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Обставини справи.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею - 126,6 кв.м., житловою площею -51,3 кв.м., зазначений на плані літ. А - житловий будинок; Б - господарський блок; В - господарський блок; № 1-3 - огорожа, згідно технічного паспорту за реєстраційним номером НОМЕР_1 , виготовленого сертифікованим інженером фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 09.05.2024 року (надалі -«житловий будинок»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (десять дріб дванадцять), розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: 5123755800:02:005:3175 та земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки: 5123755800:02:005:3175, загальною площею - 0,05 га (надалі - «земельна ділянка»), місцезнаходження якої; АДРЕСА_1 (десять дріб дванадцять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2931771851237, цільове призначення: категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), експлікація земельних угідь: 0,0086 га - малоповерхова забудова, 0,0414 га - малоповерхова забудова; державну реєстрацію земельної ділянки проведено відділом № 2 Управління надання адміністративних послуг Головною управління Держгеокадастру у Рівненській області 10,08.2023 року.
25.09.2025 року позивач звернувся до Таїровської селищної ради із заявою в якій просив розглянути технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати мені безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,0793 га, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером: 5123755800:02:008:3279, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області 60 сесії VIII скликання № 1402-VIII від 23.12.2025 року «Про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 » відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 , площею 0,0793 га (кадастровий номер-5123755800:02:005:3279), 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю нормативно-правовим актам, а саме відсутністю об`єктів нерухомого майна, на які у гр. ОСОБА_1 зареєстровано право власності.
Так, відповідно до вказаного рішення, в ході розгляду встановлено, що:
- зазначені у технічній документації угіддя з кодом 007.01 площами 0,0074 га та 0.0054 га, за місцем розташуванням на земельній ділянці відповідають: Б - господарський блок, В - господарський блок, № 1-3 - огорожа, які зазначені в технічному паспорті за реєстраційним номером НОМЕР_1 , виготовленого сертифікованим інженером фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 09.05.2024 року та згідно договору дарування від 10.05.2024 року знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (десять дріб дванадцять), розташовані в межах земельної ділянки з кадастровим номером: 5123755800:02:005:3175. Однак, відповідно до наданого в технічній документації із землеустрою технічного паспорту, без реєстраційного номера, від 09.05.2024 року, вказані об`єкти «Б», «В» знаходяться за межами земельної ділянки. Так, наявна розбіжність в місті розташування «Б» і «В» згідно матеріалів, використаних в технічній документації. До пакету документів додатково додано технічний паспорт з реєстраційним номером НОМЕР_2 , виготовлений сертифікованим інженером ТОВ «ПРОЕКТ-Д» ОСОБА_3 29.08.2025 року, в якому крім невідповідності конфігурації га розташування будівель є невідповідність конфігурації та площі земельної ділянки, зазначених у технічній документації;
- у Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва у графі «Ідентифікатор об`єкту будівництва» вказано кадастровий номер іншої земельної ділянки;
- в заяві гр. ОСОБА_1 від 25.09.2025 року про розгляд технічної документації та передачі у приватну власність невірно зазначено кадастровий номер земельної ділянки;
- дані державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна «Б» і «В» мають невідповідності;
- має місце здійснення будівництва на земельній ділянці комунальної власності без дотримання норм законодавства України.
Вважаючи рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Джерела права й акти їх застосування.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК України).
Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення. 
Пунктом "г" частини першої статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
За приписами статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Положеннями частин першої, другої статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:
надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;
формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до частини третьої статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
За частинами десятою, одинадцятою статті 118 Земельного кодексу України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку. 
Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування (стаття 1 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» (далі Закон № 858).
За приписами статті 6 Закону № 858 землеустрій базується на таких принципах: а) дотримання законності; б) забезпечення науково обґрунтованого розподілу земельних ресурсів між галузями економіки з метою раціонального розміщення продуктивних сил, комплексного економічного і соціального розвитку регіонів, формування сприятливого навколишнього природного середовища; в) організації використання та охорони земель із врахуванням конкретних зональних умов, узгодженості екологічних, економічних і соціальних інтересів суспільства, які забезпечують високу економічну і соціальну ефективність виробництва, екологічну збалансованість і стабільність довкілля та агроландшафтів; г) створення умов для реалізації органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами їхніх конституційних прав на землю; ґ) забезпечення пріоритету сільськогосподарського землеволодіння і землекористування; д) забезпечення пріоритету вимог екологічної безпеки, охорони земельних ресурсів і відтворення родючості ґрунтів, продуктивності земель сільськогосподарського призначення, встановлення режиму природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; е) відкритості та доступності документації із землеустрою, публічності її погодження та затвердження.
Статтею 28 Закону № 858 встановлені права та обов`язки розробників документації із землеустрою.
Розробники документації із землеустрою мають право: а) виконувати роботи із складання документації із землеустрою; б) погоджувати із замовником наукові, технічні, економічні та інші вимоги до документації із землеустрою, строк виконання робіт, їх вартість та порядок оплати; в) безперешкодного доступу до об`єктів землеустрою; д) вимагати зупинення робіт, що виконуються з порушенням документації із землеустрою і призводять до нецільового використання земель та їх псування; е) вносити пропозиції щодо оновлення застарілої або розробки нової документації із землеустрою; є) у процесі розробки документації із землеустрою, на підставі якої формуються відомості про об`єкти Державного земельного кадастру (у тому числі документації із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією), одержувати від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб інформацію про місце розташування таких об`єктів та їх характеристики (з урахуванням законодавства про користування інформацією, що становить державну таємницю).
Розробники документації із землеустрою зобов`язані: а) дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, відносини у сфері охорони навколишнього природного середовища, оцінки впливу на довкілля, а також норм і правил при здійсненні землеустрою; б) інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою; в) виконувати всі умови договору; г) виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою, крім документації із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору; ґ) страхувати свою професійну відповідальність перед замовниками документації із землеустрою та третіми особами.
Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.
У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.
Виконавці робіт із землеустрою не мають права складати документацію із землеустрою у разі, якщо: об`єктом землеустрою є земельні ділянки, що належать виконавцю робіт із землеустрою або особам, які працюють у його складі; особи, які працюють у складі виконавця робіт із землеустрою, мають родинні зв`язки із замовником робіт із землеустрою, або у юридичній особі, керівництво якої має родинні зв`язки із замовником; об`єктом землеустрою є земельні ділянки, що належать засновникам або учасникам виконавця робіт із землеустрою; замовником робіт із землеустрою є засновник або учасник виконавця робіт із землеустрою.
Стаття 29 Закону № 858 містить загальні вимоги до змісту документації із землеустрою.
Документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.
Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.
Документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначаються:
підстава проведення землеустрою (у тому числі рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, на підставі якого здійснюється розроблення документації із землеустрою);
основні відомості про об`єкт (об`єкти) землеустрою;
використані розробником нормативно-правові акти з питань здійснення землеустрою;
використані розробником норми і правила у сфері землеустрою;
використані розробником документи Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель;
використані розробником відомості Державного земельного кадастру, а також Державного реєстру земель у разі внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2013 року;
використані розробником відомості Державного картографо-геодезичного фонду;
використана розробником затверджена містобудівна документація, а також викопіювання із такої документації;
опис процедури виконання топографо-геодезичних робіт (у разі їх виконання);
опис та обґрунтування проектного рішення;
інформація про проведення ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою (у разі їх проведення);
інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою будівлі, споруди та речові права на них (у разі формування земельних ділянок, внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру);
інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою обмеження у використанні земель (у разі формування земельних ділянок, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовану земельну ділянку, обмеження у використанні земель) із зазначенням підстави встановлення таких обмежень;
виконавець робіт із землеустрою, його технічне і технологічне забезпечення;
умови щодо зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок (у разі порушення ґрунтового покриву земельних ділянок у результаті реалізації проектного рішення);
інформація про виконання передбачених законом вимог щодо погодження документації із землеустрою;
інформація про дотримання вимог закону щодо погодження поділу, об`єднання, вилучення земельних ділянок;
заява виконавця робіт із землеустрою про дотримання ним обмежень, встановлених статтею 28 цього Закону.
До пояснювальної записки за рішенням розробника можуть бути додані документи, що підтверджують відомості (інформацію), наведені в ній.
У графічній частині документації із землеустрою відображаються існуючі (за наявності) та проектні межі об`єктів землеустрою, відомості про які підлягають внесенню до Державного земельного кадастру відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», креслення технічних рішень (для робочих проектів землеустрою).
Згідно з статтею 55 Закону № 858, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.
У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки.
Документація із землеустрою, складена з порушенням вимог цієї статті, не може бути затверджена.
Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою визначено положеннями статті 186 Земельного кодексу України.
Пунктом 5 частини п`ятої вказаної статті передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується:
у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів;
в інших випадках - власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.
Відповідно до частин восьмої-десятої статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати:
додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, визначеного Законом України «Про землеустрій»;
надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами чи організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею;
проведення будь-яких обстежень, експертиз чи робіт.
Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження такої документації іншими органами.
Висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.
У відповідності до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Згідно з частинами першою, другою статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Також слід зазначити, що 15.12.2023 набрав чинності Закон України від 17.02.2022 №2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (далі - Закон №2073-ІХ), який регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.
За визначенням, наведеним у статті 2 Закону № 2073-ІХ, адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб); адміністративне провадження - сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта.
Частинами першою-третьою статті 8 Закону № 2073-ІХ передбачено, що адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої Закону № 2073-ІХ адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин. Адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином. Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Висновки суду.
Отже, надання у користування земельної ділянки здійснюється, зокрема, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. При цьому затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється рішенням уповноваженого органу у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування. Підставою для відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. 
Судом встановлено, що оскаржуване рішення містить в якості підстави для відмови в затвердженні технічної документації у зв`язку з невідповідністю нормативно-правовим актам, а саме відсутністю об`єктів нерухомого майна, на які у гр. ОСОБА_1 зареєстровано право власності. Водночас, жодного іншого посилання на невідповідність технічної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації рішення в оскаржуваній частині не містить. В оскаржуваному рішенні не зазначено про порушення або невідповідність технічної документації позивача конкретним принципам землеустрою.
Також, суд зазначає, що у оскаржуваному рішенні відповідачем не визначено, які права та/або обов`язки позивачем не виконані, що могло потягти за собою невідповідність технічної документації статті 28 Закону № 858.
Ненаведення мотивів прийнятого рішення суб`єктивізує акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, за яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність прийнятого рішення.
Як вже зазначалось судом, за частиною дев`ятою статті 186 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: проведення будь-яких обстежень, експертиз чи робіт.
Оцінюючи оскаржуване рішення, суд керується нормами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд звертає увагу відповідача, що закон наділяє відповідача правом відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою лише в разі невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. При цьому рішення щодо відмови у погодженні або затвердженні технічної документації із землеустрою має містити належну мотивацію відповідного висновку, зокрема, встановлення обставин, що мають значення для вирішення питання про затвердження документації, посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин прийняття чи відхилення наданих позивачем документів. Разом з тим, оскаржуване рішення не містить посилання на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, яким не відповідає технічна документація.
Доводи відповідача про відсутність об`єктів нерухомого майна, на які у гр. ОСОБА_1 зареєстровано право власності суд не приймає до уваги, оскільки у з урахуванням положень частини восьмої статті 186 Земельного кодексу України такі обставини не можуть бути підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою.
Таким чином, така поведінка відповідача, як суб`єкта владних повноважень, який прийняв рішення про відмову позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за відсутності належного обґрунтування та мотивації, є непослідовною та призводить до ситуації правової невизначеності, оскільки позивач мав законні, небезпідставні очікування на прийняття вмотивованого рішення щодо затвердження технічної документації за наслідками розгляду його заяви.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області № 1402-VIII від 23.12.2025 року щодо відмови позивачу у затвердженні технічної документації з землеустрою є необґрунтованим, при прийнятті відповідач діяв не на підставі, що визначена законом, а відтак підлягає визнанню протиправним та скасуванню. 
Водночас, наслідком скасування рішення є те, що заява позивача про затвердження технічної документації залишається нерозглянутою належним чином, тому суд вважає необхідним зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2025 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,0793 га (кадастровий номер-5123755800:02:005:3279), 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , прийняти рішення відповідно до вимог закону з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. 
При цьому, відповідач не може посилатись на ті ж підстави відмови, яким суд надав оцінку, визнавши їх неправомірними.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст.6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області (65496, Одеська обл., Одеський р-н, селище Таїрове, вул. Перемоги, 27, код ЄДРПОУ: 05582159) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 23 грудня 2025 року № 1402-VIII про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800:02:005:3175.
3. Зобов`язати Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2025 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,0793 га (кадастровий номер-5123755800:02:005:3279), 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , прийняти рішення відповідно до вимог закону з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. 
4. В іншій частині позовних вимог – відмовити.
5. Стягнути з Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області (код ЄДРПОУ: 05582159) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 665,60 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко