ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" червня 2026 р. Справа № 918/501/26

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця Дусенюка Анатолія Анатолійовича
до фізичної особи-підприємця Добринського Олександра Сергійовича
про стягнення неустойки в сумі 60 000 грн 00 коп. та виселення з нежитлового приміщення,

у судове засідання учасники справи не з`явилися.

Відповідно до частини 3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2026 року фізична особа-підприємець Дусенюк Анатолій Анатолійович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Добринського Олександра Сергійовича (далі - відповідач), в якій просить:
- стягнути з фізичної особи-підприємця Добринського Олександра Сергійовича на користь фізичної особи-підприємця Дусенюка Анатолія Анатолійовича неустойку за неповернення майна, а саме, нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Генерала Безручка, 1-В, у сумі 60 000,00 грн. на p/p IBAN НОМЕР_1 в АТ КБ "Приватбанк";
- виселити фізичну особу-підприємця Добринського Олександра Сергійовича з нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Генерала Безручка, 1-В, на користь фізичної особи-підприємця Дусенюка Анатолія Анатолійовича.
Також фізична особа-підприємець Дусенюк Анатолій Анатолійович просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме сплачений судовий збір. В позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, та який складається з судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн 00 коп. Зокрема позивачем зазначено, що докази на підтвердження розміру понесених судових витрат, а саме правничої допомоги, будуть подані згідно із ст. 221 ГПК України.
До позовної заяви позивачем долучено платіжну інструкцію від 10.03.2026 року № 47 про оплату судового збору за подання даної позовної заяви до Господарського суду Рівненської області в розмірі 3 328 грн 00 коп.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем не було повернуто об`єкт оренди після припинення дії договору суборенди нежитлових приміщень від 1 вересня 2025 року № 1, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про виселення та на підставі ст. 785 Цивільного кодексу України нараховано неустойку у розмірі подвійної орендної плати за несвоєчасне повернення майна у сумі 60 000,00 грн. за період з 01.01.2026 року по 01.04.2026 року.
Ухвалою суду від 20 квітня 2026 року позовну заяву фізичної особи-підприємця Дусенюка Анатолія Анатолійовича залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 (п`ять) днів з дня вручення даної ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів про доплату судового збору за подання даної позовної заяви в розмір 3 328 грн 00 коп.
22 квітня 2026 року від представника фізичної особи-підприємця Дусенюка Анатолія Анатолійовича через систему "Електронний суд" на виконання вимог ухвали суду від 20.04.2026 року надійшла заява про усунення недоліків, до якої, крім іншого, долучено платіжну інструкцію від 21.04.2026 року № 54 про доплату судового збору за подання даної позовної заяви в розмірі 3 328 грн 00 коп.
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року позовну заяву фізичної особи-підприємця Дусенюка Анатолія Анатолійовича прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання для розгляду справи призначено на 1 червня 2026 року.
Позивач у судове засідання 1 червня 2026 року не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 27.04.2026 року, до електронного кабінету фізичної особи-підприємця Дусенюка Анатолія Анатолійовича та його представника (а.с. 37). В той час про причини неявки суд не повідомив.
Крім того відповідач у судове засідання 1 червня 2026 року також не з`явився, про дату, час і місце даного засідання повідомлявся належним чином.
Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів ГПК України, ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 27 квітня 2026 року, відправлена відповідачу на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 33000, м. Рівне, вул. Вербова, буд. 13, повернулася до суду із відміткою на конверті про невручення: "адресат відсутній за вказаною адресою".
За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що місцезнаходженням фізичної особи-підприємця Добринського Олександра Сергійовича є: АДРЕСА_1 .
Згідно із п. п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За вказаних обставин, у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про розгляд даної справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).
Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, а неявка останнього не перешкоджає розгляду цієї справи та вирішенню спору по суті, то за висновками суду справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).
У судовому засіданні 1 червня 2026 року судом було ухвалено рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ВСТАНОВИВ:

1 вересня 2025 року між фізичною особою-підприємцем Дусенюком Анатолієм Анатолійовичем (далі - Суборендодавець) та фізичної особи-підприємцем Добринським Олександром Сергійовичем (далі - Суборендар) було укладено договір суборенди нежитлових приміщень № 1 (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідачу було передано у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване у м. Рівне, вул. Генерала Безручка 1-В, загальною площею 150 кв.м. (далі - орендоване майно) для проведення господарської діяльності згідно із КВЕД.
Відповідно до інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач здійснює діяльність за КВЕДом 56.30 Обслуговування напоями (основний).
Відповідно до п. 3.1. Договору - орендна плата становить 10 000,00 (десять тисяч) грн. без ПДВ.
Пункт 3.4 Договору встановлює, що Суборендар зобов`язується оплачувати кошти на поточний рахунок Орендодавця згідно цього договору щомісячно 1-го числа місяця.
Відповідач, що підтверджується випискою із АТ КБ "ПРИВАТБАНК" позивача, за період з 01.09.2025 року по 01.01.2026 року здійснив розрахунок за наступні місяці: вересень 2025 року оплата - 02 вересня 2025 року 10 000,00 грн.; жовтень 2025 року - оплата 01 жовтня 2025 року 10 000,00 грн.; листопад 2025 року та грудень 2025 року - оплата 03 грудня 2025 року 20 000,00 грн.
Тобто, з моменту укладення договору відповідач оплатив 40 000,00 грн. суборенди за нежитлове приміщення.
Разом з тим, відповідно до п. 8.3. Договору строк дії Договору починає свій перебіг з 01.09.2025 року та закінчується - 31.12.2025 року.
Однак, після закінчення строку договору відповідач не повернув житлове приміщення позивачу, не вивіз належне йому майно та продовжує фактично займати приміщення, чим перешкоджає позивачу користуватись майном.
Разом з тим, самовільно зайняв іншу площу, що не входить в договір суборенди приміщення.
Внаслідок цього відповідач безпідставно користується приміщенням у період з 1 січня 2026 року по 1 квітня 2026 року.
По закінченню строку дії договору, враховуючи, що до вирішення в мирному порядку із відповідачем не склалось, відповідач в усному порядку відмовлявся звільняти приміщення, а також оплатити заборгованість за комунальні платежі, ФОП Добринському Олександру Сергійовичу були направлені листи з вимогами про оплату заборгованості та звільнення орендованого приміщення: № 2301/1 від 23 січня 2026 року, № 1302/1 від 13 лютого 2026 року.
Однак, станом на 13 квітня 2026 року орендоване приміщення відповідач не звільнив, чим перешкоджає користуватись Суборендарю даним приміщенням.
Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд виселити відповідача з нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Генерала Безручка, 1-В, та стягнути неустойку у сумі 60 000,00 грн.
Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору суборенди нежитлових приміщень № 1 від 1 вересня 2025 року.
Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ст. 631 ЦК України).
У відповідності до ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір суборенди.
Відповідно до п. 8.3. Договору, строк його дії починає свій перебіг з 01.09.2025 року та закінчується 31.12.2025 року.
Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.
За ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом повернення об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі орендованого майна; зобов`язання орендаря сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється зі спливом строку дії договору оренди, оскільки таке припинення пов`язане не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди. За таких обставин орендна плата може нараховуватися орендодавцем і після закінчення строку дії договору оренди за фактичне користування майном. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.11.2018 року по справі № 924/195/16 та від 11.05.2018 року по справі № 926/2119/17.
Відповідно до п. 2.2. Договору, суборендар протягом двох діб після завершення дії договору повертає, а Суборендодавець приймає майно. Повернення майна здійснюється за актом передачі.
Разом з тим, на дату подання даної позовної заяви відповідач не звільнив майно позивача та не передав майно в стані, не гіршому, ніж при отриманні в оренду, доказом чого є відсутність акту повернення майна.
Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати. за користування річчю за час прострочення.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
Відповідно до п. 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", застосовуючи приписи статті 785 Цивільного кодексу України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.
Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеня).
У розумінні загальних та спеціальних норм права санкція (неустойка), яка передбачена ст. 785 ЦК України, є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору. Така неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні ст. 549 ЦК України.
Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України обов`язковим є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки, як орендаря за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом. строку дії орендних правовідносин. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року по справі № 904/3315/18.
В даному випадку, прострочення виконання обов`язку відповідача щодо повернення майна почало свій перебіг з 01.01.2026 року, з моменту закінчення строку дії договору.
Отже, перевіривши наданий до позову розрахунок неустойки за час фактичного користування орендованим майном за період з 1 січня 2026 року по 1 квітня 2026 року, судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню неустойка в сумі складає 60 000,00 грн., тобто у заявленому позивачем розмірі.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, а також перевіривши суму заявленої до стягнення неустойки, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця Дусенюка Анатолія Анатолійовича до фізичної особи-підприємця Добринського Олександра Сергійовича про стягнення неустойки в сумі 60 000 грн 00 коп. та виселення з нежитлового приміщення є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме сплачений судовий збір. Зокрема в позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, та який складається з судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн 00 коп.
Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
На підставі підпунктів 1-2 пункту 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до господарського суду: 1) позовної заяви майнового характеру: збір становить - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) позовної заяви немайнового характеру: збір становить - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно з ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць з 01.01.2026 року встановлено у розмірі 3 328 грн 00 коп.
Враховуючи, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру, за яку судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн.), та одну вимогу немайнового характеру, за яку судовий збір також становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн.), відповідно останній зобов`язаний був сплатити при поданні позову до суду, судовий збір у розмірі 6 656 грн 00 коп. (3 328,00 + 3 328,00).
Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду фізичною особою-підприємцем Дусенюком Анатолієм Анатолійовичем було сплачено 6 656 грн 00 коп. судового збору, що підтверджується платіжними інструкціями від 10.03.2026 року № 47 на суму 3 328 грн 00 коп. та від 21.04.2026 року № 54 на суму 3 328 грн 00 коп.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 6 656 грн 00 коп. покладаються на відповідача у справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, фізичною особою-підприємцем Дусенюком Анатолієм Анатолійовичем не надано докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а відтак судом не вирішується питання щодо понесених позивачем вказаних судових витрат при ухваленні рішення. Зокрема в позовній заяві позивачем зазначено, що докази на підтвердження розміру понесених судових витрат, а саме правничої допомоги, будуть подані згідно із ст. 221 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 178, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Виселити фізичну особу-підприємця Добринського Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) з нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Генерала Безручка, 1-В, на користь фізичної особи-підприємця Дусенюка Анатолія Анатолійовича ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ).
Стягнути з фізичної особи-підприємця Добринського Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця Дусенюка Анатолія Анатолійовича ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) неустойку за неповернення майна, а саме, нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Генерала Безручка, 1-В, у сумі 60 000 (шістдесят тисяч) грн 00 коп. на p/p IBAN НОМЕР_1 в АТ КБ "Приватбанк".
Стягнути з фізичної особи-підприємця Добринського Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця Дусенюка Анатолія Анатолійовича ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 6 656 (шість тисяч шістсот п`ятдесят шість) грн 00 коп. витрат по оплаті судового збору на p/p IBAN НОМЕР_1 в АТ КБ "Приватбанк".
Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 8 червня 2026 року.

Суддя Політика Н.А.