РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2026 року	м. Рівне	№640/12706/21	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В:
1. Стислий виклад позицій учасників справи
В провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа №640/12706/21 за адміністративним позовом (позовною заявою) Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, у якому позивач просить суд визнати незаконною та скасувати постанову відповідача від 09.12.2020 №09 про накладення стягнень за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених ч. 1 ст. 8 Закону України №1023, - штрафу у розмірі 243940,22 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваною постановою на позивача накладено штраф у розмірі 243940,00 грн за порушення, на думку відповідача, вимог ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-ХІІ), а саме не усунення недоліків товару в розумний строк, або не заміна товару на аналогічний. Позивач зауважує, що споживач звернувся до відповідача із заявою від 29.10.2020, у якій останнім заявлено одночасно дві вимоги, а саме: «виконати заміну відео реєстратора та камер зовнішнього спостереження на нові або виконати роботи по приведенню даного обладнання у робочий стан», що не відповідає приписам ч. 3 ст. 8 Закону №1023-ХІІ. Окрім того, позивач стверджує, що в акті перевірки від 18.11.2020 відповідачем не зазначено детального опису фактичних обставин, а також відповідних доказів про невиконання позивачем вимог споживача, що свідчить про необґрунтованість висновків відповідача про порушення позивачем вимог Закону №1023-ХІІ. З огляду на вказане, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду відзив, в якому виклав свої заперечення проти позову. В обгрунтування заперечень на позовну заяву відповідач зазначає, що до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області надійшла скарга від споживача 09.11.2021 про те, що останній неодноразово звертався до позивача з вимогою усунути недоліки проданого товару, водночас ні до початку позапланового заходу, що здійснювався відповідачем, ні в ході проведення позапланового заходу, на вимогу споживача позивач не відреагував, що свідчить про порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 8 Закону №1023-ХІІ. Щодо тверджень позивача, що відповідачем в акті позапланового заходу детально не описано порушення зауважує, що в описовій частині акту №0193 зазначено, що в ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) було встановлено невиконання вимог споживача, встановлених ч. 1 ст. 8 Закону №1023-ХІІ, а саме: недоліки товару не було безоплатно усунуто в розумний строк або товар не було замінено на аналогічний», про що зазначено у пункті 18.2 та пункті 19.2 вищезазначеного акту та, відповідно, свідчить про дотримання відповідачем вимог щодо обґрунтованості винесеного рішення на підставі такого акту. З огляду на вказане, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява подана позивачем до Окружного адміністративного суду міста Києва 05.05.2021 у паперовій формі шляхом направлення засобами поштового зв`язку, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 07.05.2021. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2021 визначено суддю Амельохіна В.В. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.
Ухвалою від 31.05.2021 Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. прийняв вказану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати одноособово суддею за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановив учасникам справи строки подання до суду інших заяв по суті спору та роз`яснив учасникам справи їх процесуальні права та обов`язки. 
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, подав 27.07.2021 до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову.
За змістом приписів статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу адміністративного суду, який розглядав справу (пункт 5 частини 1 статті 29), а у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду (частина 3 статті 29).
Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-IX (далі - Закон №2825-ІХ), який набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва, який відповідно до приписів пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону №2825-ІХ з дня набрання чинності цим Законом припинив здійснення правосуддя.
Згідно з приписами розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону №2825-ІХ адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
На виконання вказаних приписів Закону №2825-ІХ Державна судова адміністрація України наказом №399 від 16.09.2024 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок). 
Відповідно до цього Порядку 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, в тому числі і справу №640/12706/21. 
Наказом в.о. керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №45-0д/ка від 31.12.2024 затверджено графік передачі справ, відповідно до якого вказані справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.
На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол №3 від 21.11.2024 та №4 від 13.12.2024) комісією прийнято зазначені справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл, в тому числі і справи №640/12706/21.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2025 року для розгляду справи №640/12706/21 визначено суддю Рівненського окружного адміністративного суду Максимчука О.О. 
Ухвалою від 13.03.2025 суд прийняв до провадження адміністративну справу №640/12706/21, а розгляд цієї справи №640/12706/21 розпочав спочатку та вирішив здійснювати одноособово суддею Рівненського окружного адміністративного суду Максимчуком О.О. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
19.03.2025 представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
19.03.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на клопотання представника позивача від 19.03.2025 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою від 20.03.2025 суд клопотання представника позивача від 19.03.2025 про розгляд справи №640/12706/21 за правилами загального позовного провадження, - залишив без задоволення.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 27.03.2025 до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову.
На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 09.11.2020 №Д-793 щодо порушення ТОВ «Дієса» законодавства про захист прав споживачів, Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області за погодження Держпродспоживслужби від 13.11.2020 №15.3-10/2/17342 було видано наказ від 16.11.2020 №5062-А про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ТОВ «Дієса» у період з 17.11.2020 по 30.11.2020 на предмет дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів при реалізації непродовольчих товарів. 
За результатами проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів складено акт від 18.11.2020 №0193, згідно з яким встановлено порушення ТОВ «Дієса» ч. 1 ст. 8 Закону №1023-ХІІ, а саме: недоліки товару не були безоплатно усунуті в розумний строк або товар не було замінено на аналогічний.
Не погодившись з висновками акту, позивач 08.12.2020 звернувся до відповідача із запереченнями на акт перевірки від 18.11.2020 №0193, у яких зазначив, що акт перевірки не містить опису фактичних обставин та доказів про невиконання позивачем вимог споживача, а відтак за відсутності належним чином зафіксованих і викладених обставин та доказів, контролюючий орган не має права розглядати та приймати рішення за таким актом.
За результатами проведеної перевірки та на підставі акта перевірки від 18.11.2020 №0193, відповідачем винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 09.12.2020 №09, відповідно до якого в ході позапланового заходу державного нагляду (контролю) виявлено невиконання ТОВ «Дієса» вимог споживача, а саме: недоліки товару не були безоплатно усунуті в розумний строк або товар не було замінено на аналогічний, чим порушено ч. 1 ст. 8 Закону №1023-ХІІ та накладено на позивача штраф у розмірі 243940,00 грн.
Позивач не погодився з такою постановою відповідача від 09.12.2020 №09 та звернувся до Держпродспоживслужби зі скаргою, за результатами розгляду якої Держпродспоживслужба листом від 01.02.2021 №23.3-3/2012 повідомила, що за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) встановлено, споживачем придбано прилади відеоспостереження відповідно до видаткової накладної №40006697347 від 06.11.2019 на суму 9197,00 грн та на суму 15197,00 грн відповідно до видаткової накладної від 16.01.2020 №40006989348. Споживач звертався протягом встановленого гарантійного строку до підприємства 22.06.2020, 04.08.2020 та 29.10.2020 з вимогою щодо обміну товару на товар належної якості або ремонту придбаних приладів відеоспостереження, проте підприємством було відмовлено споживачу в обміні товару на товар належної якості або проведенні ремонту приладів відеоспостереження, що є порушенням ч. 1 ст. 8 Закону №1023-ХІІ. 
На підставі акта, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб?єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів від 18.11.2020 №0193, керуючись статтями 23 та 26 Закону, у зв?язку з відмовою споживачу в реалізації його прав, передбачених статтею 8 Закону, до підприємства застосовано адміністративно-господарську санкцію. Таким чином, посадові особи Головного управління при проведенні позапланового заходу державного контролю (нагляду) підприємства та винесенні постанови про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону №1023-ХІІ, діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, відтак у Держпродспоживслужби відсутні правові підстави для задоволення вимог, викладених у скарзі підприємства. 
Не погодившись з постановою відповідача від 09.12.2020 №09, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідача.
4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №877-V державним наглядом (контролем) є діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 №209, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.05.2017 за №604/30472, затверджено Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, згідно із п. 1, п.п 11 п. 4 якого Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в місті Києві є територіальним органом Держпродспоживслужби, їй підпорядковане та відповідно до покладених на нього завдань забезпечує реалізацію державної політики, зокрема у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, а саме: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; приймає рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону №877-V, підставами для здійснення позапланових заходів, є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 7 Закону №877-V для здійснення планового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).
Так, у ході розгляду справи суд встановив, що позапланову перевірку позивача призначено у зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_1 від 09.11.2020 Д-793, у якій повідомлено, що останнім у магазині ТОВ «Дієса» Магазин 260 м. Вінниці було придбано камери відеоспостереження, які у подальшому вийшли з ладу та не працювали. 
Позапланова перевірка ТОВ «Дієса» була проведена на підставі наказу відповідача від 16.11.2020 №5062-А про проведення позапланового заходу (перевірку), а також направлення на проведення заходу від 16.11.2020 №4153, копія якого була вручена керуючому магазину Мотрук О.О., про що зазначено в направленні з проставленням дати, особистого підпису та прізвища керуючого магазином.
За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який, у відповідності до приписів ч. 6 ст. 7 Закону №877-V, повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).
Згідно Порядку накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177, рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономіки.
Аналіз наведених норм діючого законодавства та наявних в матеріалах справи доказів дає суду підстави дійти до висновку, що перевірка проведена посадовими особами відповідача у межах повноважень, визначених законом, із дотриманням порядку щодо підстав для її проведення та оформлення результатів, тобто процедурних порушень з боку посадових осіб відповідача судом не виявлено.
У свою чергу, розглядаючи правомірність висновків акту перевірки та винесеної за її результатами оскаржуваної постанови про накладення штрафу, суд зазначає таке.
Як слідує з матеріалів справи, за результатами перевірки Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області складено акт позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів №0193 від 18.11.2020, в якому зазначено про порушення ТОВ «Дієса» ч. 1 ст. 8 Закону №1023-ХІІ, а саме: недоліки товару не були безоплатно усунуті в розумний строк або товар не було замінено на аналогічний.
На підставі вказаного акта перевірки від 18.11.2020 №0193, відповідачем винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 09.12.2020 №09, відповідно до якого в ході позапланового заходу державного нагляду (контролю) виявлено невиконання ТОВ «Дієса» вимог споживача, а саме: недоліки товару не були безоплатно усунуті в розумний строк або товар не було замінено на аналогічний, чим порушено ч. 1 ст. 8 Закону №1023-ХІІ та накладено на позивача штраф у розмірі 243940,00 грн.
Отже, визначальним у цій справі є встановлення обставин, які б підтверджували або спростовували те, що позивачем у спірному випадку було відмовлено споживачу у реалізації прав, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону №1023-ХІІ.
Так, правовідносини сторін, що виникають в сфері відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлення права споживачів, а також визначення механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулюються Законом №1023-ХІІ.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України №1023-ХІІ споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).
Відповідно до норм ст. 8 Закону №1023-ХІІ у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. 
За приписами ч. 3 ст. 8 Закону №1023-ХІІ вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 9 ст. 8 Закону №1023-ХІІ при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.
Пунктом 1 частини 1 статті 23 Закону №1023-ХІІ визначено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як слідує із наявної у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 від 09.11.2020 №Д-793, останнім 06.11.2019 у ТОВ «Дієса», Магазин 260, м. Вінниця було придбано камери відеоспостереження, які в подальшому вийшли з ладу. У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 16.01.2020 та 04.08.2020 звертався до ТОВ «Дієса» про заміну непрацюючих відеокамер або приведення таких у робочий стан, водночас таких вимог споживача ТОВ «Дієса» виконано не було, що слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області із заявою від 09.11.2020 №Д-793. 
Відповідно до наявних у матеріалах справи видаткових накладних №40006697347 від 06.11.2019 та №40006989348 від 16.01.2020 суд встановив, що ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Дієса», Магазин 260, м. Вінниця камери відеоспостереження на загальну суму 24394,00 грн.
У подальшому, 06.03.2020, 04.08.2020 ОСОБА_1 звернувся на електронну пошту Магазину 260 із повідомленнями про необхідність здійснення гарантійного виїзду спеціалістів за адресою позивача у зв`язку з тим, що чотири з п`яти відеокамер не працюють.
Не отримавши відповіді на вказані звернення, ОСОБА_1 повторно звернувся до ТОВ «Дієса» із заявою від 29.10.2020 у якій просив терміново виконати заміну відеокамер та камер зовнішнього спостереження на нові або виконати роботи по приведенню даного обладнання у робочий стан (гарантійні зобов`язання додаються). З вказаною заявою ознайомлений керуючий магазином Мартинюк О.А., про що на заяві від 29.10.2020 міститься відмітка керуючого магазином з проставленням його особистого підпису. 
У зв`язку з невиконанням ТОВ «Дієса» вимог споживача, на підставі заяви ОСОБА_1 від 09.11.2020 №Д-793, погодження Держпродспоживслужбою, від 13.11.2020 №15.3- 10/2/17342, наказу Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області від 16.11.2020 №5062-А, посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю) від 16.11.2020 №4153 спеціалістом Головного управління 18.11.2020 – 30.11.2020 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо ТОВ «Дієса» (вул. Привокзальна, 2, м. Вінниця) та складено акт позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів №0193, в якому зазначено, що ТОВ «Дієса» порушено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»: «недоліки товару не були усунуті в розумний строк, або товар не було замінено на аналогічний».
Позивач зауважує на тому, що надавав письмові пояснення у ході проведення позапланової перевірки, де зокрема зауважував на тому, що споживачем, у даному випадку ОСОБА_1 , не було пред`явлено позивачу ні розрахункові документи ні товар, окрім того згідно умов надання послуг (виконання робіт) з установки за програми «мінімум» та «стандарт», придбаними заявником, виїзд продавця (підрядника) здійснюється у межах міста, про що зазначено в нарядах-заказах наданих покупцю та у загальному доступі на сайті продавця. Як зазначає позивач, про вказані невідповідності вимог споживача було повідомлено, роз`яснено внормовані порядок та спосіб розгляду та задоволення законних вимог споживачів та про готовність виконати законні вимоги, а також забезпечити, в разі необхідності та за узгодження умов, транспортування за межі міста та виїзд за місцезнаходженням товару споживача для діагностики та виконання гарантійних зобов`язань. 
Водночас, суд зауважує, що матеріали справи не містять та позивачем не надано жодних доказів роз`яснення споживачу ОСОБА_1 способу та порядку виконання його вимог, як і не надано жодних доказів про розгляд звернень Доброскіна від 06.03.2020, 04.08.2020, 29.10.2020 та направлення відповідей за результатами такого розгляду.
Окрім того, щодо тверджень позивача про те, що покупець ОСОБА_1 не надав розрахункових документів, то такі не відповідають дійсності, оскільки до звернень від 06.03.2020 та від 04.08.2020 останнім були долучені видаткові накладні №40006697347 від 06.11.2019 та №40006989348 від 16.01.2020, на підставі яких було придбано камери відеоспостереження на загальну суму 24394,00 грн, а також наряд-заказ №С260/000040006697347.
Суд зауважує, що обов`язок по задоволенню вимог споживача, встановлених частиною 1 статті 8 Закону №1023-ХІІ, покладається на продавця за місцем купівлі товару, виробника або підприємство, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача, відповідно до того до кого саме з них ці вимоги пред`являються споживачем на його вибір. І вказані особи звільняються від обов`язку по задоволенню цих вимог споживача лише у разі доведення ними, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. При цьому обов`язок по встановленню причин втрати якості продукції під час гарантійного строку також покладається на продавця (виконавця, виробника) і реалізується шляхом організації проведення відповідної експертизи за його рахунок. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.12.2019 у справі №904/5002/18.
У свою чергу, позивачем не надано жодних належних та достатніх доказів про те, що недоліки товару, придбаного ОСОБА_1 виникли внаслідок порушення ним (споживачем) правил користування товаром або його зберігання, а тому суд вважає, що за наявності трьох звернень споживача про усунення позивачем недоліків проданого ним товару, позивач був зобов`язаний усунути такі недоліки на виконання вимог ст. 8 Закону №1023-ХІІ.
При цьому, слід зазначити, що споживач звернувся з такими запитами до позивача протягом року з моменту купівлі товару, а відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону №1023-ХІІ стосовно продукції, на яку гарантійні строки або строк придатності не встановлено, споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років, а стосовно об`єкта будівництва - не пізніше десяти років від дня передачі їх споживачеві. 
Окрім того, суд вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що споживачем було заявлено дві вимоги, що, на думку позивача, суперечить ч. 1 ст. 8 Закону №1023-ХІІ, оскільки споживачем заявлено вимоги про заміну відео реєстратора та камер зовнішнього спостереження на нові або виконання робіт по приведенню даного обладнання у робочий стан.
Суд зауважує, що вказане формулювання свідчить про один можливий варіант усунення недоліків щодо придбаного товару та не ставить у залежність позивача щодо заміни такого товару та приведення його у робочий стан одночасно, оскільки перший варіант поведінки продавця виключає другий. 
Окрім того, суд повторно зауважує, що з метою врегулювання питання щодо заміни непрацюючого товару або його ремонту, споживач неодноразово, зокрема тричі, звертався до позивача із письмовими зверненнями, водночас позивач всупереч Закону №1023-ХІІ не вчинив жодних дій щодо усунення наявних недоліків проданого ним товару у встановлені Законом строки, у тому числі, не повідомив споживача про результати розгляду його звернень та не навів обґрунтованих підстав вважати, що такі звернення споживача є безпідставні та не відповідають дійсності. 
Суд також погоджується з твердженнями відповідача про те, що до позивача правомірно застосовано штрафну санкцію, визначену п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону №1023-ХІІ, яка передбачає, що за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених ч. 1 ст. 8 Закону №1023-ХІІ у десятикратному розмірі вартості продукції, виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, оскільки відповідно до видаткових накладних №40006697347 від 06.11.2019 та №40006989348 від 16.01.2020, споживачем було придбано камери відеоспостереження на загальну суму 24394,00 грн, тому десятикратний розмір вартості продукції дорівнює сумі штрафу - 243940,00 грн.
Отже, позивач жодним чином не спростував висновки контролюючого органу за результатами проведеної перевірки та не довів обставин, на які він посилається в обґрунтування своєї позиції, а тому відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафну санкцію за порушення останнім вимог Закону №1023-ХІІ, а також при прийнятті спірної постанови відповідач діяв на підставі, у межах наданих йому повноважень, а постанова прийнято обґрунтовано та за наявності відповідних підстав, з огляду на що позовні вимоги позивача є необґрунтованими.
За приписами частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
5. Розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову позивача до суб`єкта владних повноважень, а відповідач не подав до суду доказів понесення будь-яких судових витрат, суд вважає, що підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України у цій справі відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієса" (місце проживання: вул.Червоноармійська, 45, Київ 150, 03150; РНОКПП: 36483471); 
Відповідач: Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (місцезнаходження: Вул. Максимовича 19, Вінниця, Вінницька область, 21036; код ЄДРПОУ: 40310643). 

Суддя       Олександр МАКСИМЧУК