Справа № 755/6016/26
№ 1-кп/755/1204/26
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026100040000545 від 03.03.2025 року за обвинуваченням  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кролевець, Сумської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого неофіційно кур`єром, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним
У невстановлені час та місці, але не пізніше 17 години 50 хвилин, 03 березня 2026 року, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме - відділення банку АТ «Ідея Банк», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 18. Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме відділення банку АТ «Ідея Банк», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 18, з метою підготування знаряддя вчинення злочину, 03.03.2026 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин прибув на АЗС «КЛО», що знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, 31-33, де придбав каністру та бензин. У подальшому, ОСОБА_5 , у цей же день, приблизно о 20 годині 00 хвилин, прибув до будинку № 18 по вул. Попудренка в м. Києві, а саме - до відділення банку АТ «Ідея Банк», підійшов до дверей вказаного відділення та тримаючи при цьому, раніше придбану каністру з бензином, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, обравши метод підпалу, як спосіб пошкодження чужого майна, що є загально небезпечним способом, усвідомлюючи, що своїми діями створює реальну небезпеку для життя та здоров`я мешканців багатоквартирного будинку № 18 по вул. Попудренка в м. Києві, в якому розміщено відділення банку, розмістив поруч із входом до відділення каністру з бензином, після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, за допомогою сірників здійснив підпал бензину, який містився у каністрі, та, виконавши всі дії, спрямовані на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з місця події зник, залишивши каністру з бензином горіти, внаслідок чого, було пошкоджено вхідні двері та сходи до приміщення банку АТ «Ідея Банк», чим було завдано матеріального збитку на загальну суму 40 859 гривень 03 копійки.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 2 ст. 194 КК України визнав у повному обсязі та показав, що на сайті знайомств познайомився з дівчиною, з якою переписувалися, а потім, остання запросила його до себе, тому він приїхав й очікував її та, у цей момент, на його телефон зателефонували, де під час розмови особа представилася йому співробітником СБ України та повідомила, що вказана дівчина співпрацює з РФ, її необхідно вистежити і затримати. Далі, він написав дівчині, щоб та повідомила номер квартири, після чого, на його телефон через месенджер Телеграм прийшло повідомлення про те, що дівчину затримали і необхідно знайти тепер її куратора, який знаходиться десь поряд і що потрібна у цьому його допомога. Після чого, його попрохали з`їздити на заправку «ОККО», купити каністру і бензин, надіславши йому 1 000 гривень, що він у подальшому і зробив. Зокрема, його прохали також зробити фото банку, як розташований до нього вхід. Далі, під час телефонної розмови його повідомили, що необхідно підпалити відділення банку, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 18, а тому, він розмістив каністру з бензином біля входу до банку і підпалив її та усвідомивши свої незаконні дії втік, однак, майже одразу недалеко від місця події його було затримано. Крім того, зазначив, що за цей час усвідомив свої протиправні дії, щиро кається, повністю відшкодував заподіяну шкоду, прохав призначити міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі, запевнюючи, що в подальшому, нічого протиправного вчиняти не буде. Зокрема, пояснив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Оцінка суду
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу огляду місця події від 03.03.2026 року; протоколу обшуку від 03.03.2026 року; постанов про визнання речовими доказами від 03.03.2026 року, 04.03.2026 року, 15.04.2026 року та 16.04.2026 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.03.2026 року; протоколу особистого обшуку особи, затриманої в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України від 03.03.2026 року; протоколів огляду від 04.03.2026 року та 16.04.2026 року; висновку експерта № СЕ-19/111-26/12064-ПТ від 19.03.2026 року; висновку експерта № СЕ-19/111-26/11812-ФХД від 06.04.2026 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у тому, що він своїми діями вчинив умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 194 КК України.

Щодо призначення покарання
Прокурор просив визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та, враховуючи пом`якшуючі обставині, а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обтяжуючих обставин, цивільний позов потерпілою стороною не заявлявся, у зв`язку з добровільним відшкодуванням заподіяної шкоди, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 роки, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішити, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України. Речові докази у кримінальному проваджені вирішити, відповідно до ст. 100 КПК України. Скасувати арешти речових доказів - майна, накладені ухвалами слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05.03.2026 року. До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому застосований запобіжний захід у вигляді застави, після чого, його скасувати та повернути кошти заставодавцю.
Захисник ОСОБА_4 прохав врахувати показання обвинуваченого, його щире каяття та призначити останньому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Позиція суду щодо призначення покарання
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.
Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав повністю, відшкодував заподіяну шкоду, раніше не судимий, працює неофіційно, є особою молодого віку.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав, повністю відшкодував заподіяну шкоду, жалкує, що так сталося, є особою молодого віку, раніше не судимий), наявності пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а також промову прокурора в судових дебатах про те, що обвинуваченого можливо звільнити від відбування покарання з випробовуванням, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Так, згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
Зваживши всі наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання із застосуванням ст. 75 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засуджених).
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Встановлення у даному випадку судом іспитового строку 1 (один) рік 6 (шести) місяців обвинуваченому ОСОБА_5 є виправданим із врахуванням особи обвинуваченого, раніше не судимий, є особою молодого віку, і достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення без реального відбування покарання.

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України. 
Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
Разом з тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Запобіжний захід у виді застави в розмірі 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, визначений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.03.2026 року, суд залишає без змін до набрання вироком законної сили. 
Керуючись статтями 50, 65-67, 75-76, 194 КК України, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5  визнати винуватим за ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін, а після набрання вироком законної сили, заставу у розмірі 266 240 гривень, визначеному, згідно з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.03.2026 року - повернути заставодавцю.
Так, після набрання вироком законної сили, заставу в розмірі 116 240 (сто шістнадцять тисяч двісті сорок) гривень (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 2.564269769.1 від 09.03.2026 року, призначення платежу: застава за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , справа № 755/3261/26 від 05.03.2026 р., кримінальне провадження № 12026100040000545 від 03.03.2026 р.), повернути заставодавцю ОСОБА_6 , код платника: 3895806544.
Після набрання вироком законної сили, заставу в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 1.561099409.1 від 06.03.2026 року, призначення платежу: застава за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , справа № 755/3261/26 від 05.03.2026 р., кримінальне провадження № 12026100040000545 від 03.03.2026 р.), повернути заставодавцю ОСОБА_6 , код платника: НОМЕР_1 .
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз, а саме: № СЕ-19/111-26/12064-ПТ від 19.03.2026 року в розмірі 2 674 гривень 20 копійок та № СЕ-19/111-26/11812-ФХД від 06.04.2026 року в розмірі 3 565 гривень 60 копійок, а всього на загальну суму в розмірі 6 239 гривень 80 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: 150 000 гривень (предметів, схожих на грошові кошти), що поміщено до спеціального пакету № SUD2090701 та 4 920 гривень, які поміщено до спеціального пакету № WAR1948501 та зберігаються в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві, відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру № 71 від 20.05.2026 року та № 70 від 20.05.2026 року - повернути ОСОБА_5 ;
- мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 та мобільний телефон «Iphone 15Pro Max», Imei1: НОМЕР_4 , Imei2: НОМЕР_5 , що поміщено до спец. пакету № WAR1948829; ключі, навушник, які разом з первинним пакуванням поміщено до спец. пакету WAR1948621; сумку з гаманцем та зарядкою, що разом з первинним пакуванням поміщено до спец. пакету EXР379727 та передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - повернути ОСОБА_5 ;
- змив з лівої руки на спиртову серветку, змив з правої руки на спиртову серветку (які після проведення експертизи матеріалів, речових та виробів поміщено до спец. пакету служби КНДЕКЦ МВС № 6618681); сірники, чеки фіскальні АЗС, які разом з первинним пакуванням поміщено до спец. пакету WAR1948621, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - знищити; 
- грошові кошти в сумі 1 400 гривень, які передані на зберігання до індивідуального сейфу № 0438 в спеціальне сховище Головного управління Солом`янського відділення АБ «УКРГАЗБАНК», що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, 1, - повернути ОСОБА_5 .
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2026 року на майно, яке було вилучено в результаті проведення обшуку приміщення квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: 150000 гривень (предметів, схожих на грошові кошти), які поміщено до спеціального пакету №SUD2090701; мобільний телефон марки «Самсунг» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , який поміщено до спеціального пакету №SUD2099702 - скасувати після набрання вироком законної сили. 
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2026 року на майно, яке було вилучено в результаті проведення особистого обшуку, затриманого у порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: сірники, чеки фіскальні АЗС «Кло», ключ, що поміщені до спеціального пакету № KIV1109914; мобільний телефон «Iphone 15Pro Max», Imei1: НОМЕР_4 , Imei2: НОМЕР_5 , який поміщено до спеціального пакету №WAR1948499; грошові кошти в розмірі 6320 грн., що поміщено до спеціального пакету №WAR1948501; сумка із гаманцем та зарядкою, які поміщено до спеціального пакету №WAR1948494; сірники та навушники, які поміщено до спеціального пакету №KIV1109987; змиви з лівої руки, які поміщені до спеціального пакету №NPU5015689; змиви з правої руки, що поміщені до спеціального пакету №NPU5015695 - скасувати після набрання вироком законної сили. 
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому захиснику та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя