КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №760/15602/25 Головуючий у І інстанції - Усатова І.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/9005/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

установив:

У червні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що19.10.2021 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №101584797, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 14800 грн. строком на 18 днів з 19.10.2021 року, зі сплатою відсотків відповідно до п. 1.5.2-1.6 Договору.
Крім того, 19.10.2021 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено Договір про споживчий кредит №3879539, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15400 грн. строком на 21 день з 19.10.2021 року, зі сплатою відсотків відповідно до п. 1.5.2-1.6 Договору.
17.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідача Договором про споживчий кредит №101584797 від 19.10.2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
У подальшому, 10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Kоллект центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01, в тому числі за Договором про споживчий кредит №101584797 від 19.10.2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 
26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідача Договором про споживчий кредит №3879539 від 19.10.2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
У подальшому, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Kоллект центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023, в тому числі за Договором про споживчий кредит №3879539 від 19.10.2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
Відповідач в зазначені строки умови договорів не виконала, кредитні кошти у встановлені строки не повернула, а відтак воно було змушене звернутися з даним позовом до суду.
Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 151752,50 грн. та здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року зазначений вище позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 151752,50 грн., судовий збір в розмірі 2422 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що матеріали справи взагалі не містять жодного доказу про укладення договору від 19.10.2021 року №3879539 та договору від 19.10.2021 року №101584797в порядку визначеному чинним законодавством.
В матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору.
Вказує, що належними доказами щодо отримання кредиту, а також наявності заборгованості по тілу кредиту за кредитними договорами можуть бути лише виписки по рахункам позичальника, або касовий документ - заява про видачу готівки (видатковий касовий ордер) і лише в разі, якщо останні відповідають вимогам до оформлення таких документів.
У свою чергу, розрахунки заборгованості додані позивачем до його позовної заяви не є документом первинного бухгалтерського обліку.
Отже, позивачем не доведено факт надання їй грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Кредитним договором-1 та -2.
Зазначає, що подані позивачем копії договорів факторингу не містять будь-якої інформації, що могла б свідчити про відступлення права вимоги саме до неї, як то ПІБ, номер кредитного договору та інші данні, а тому, матеріали справи не місять доказів відступлення права вимоги.
Просила суд, скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що заперечення відповідачем факту укладення договору та отримання кредитних коштів є недоречними. Відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитні договори в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладених кредитних договорів, доказів того, що наведені умови договорів, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню сторін, не надано.
Вказує, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована.
Зазначає, що в матеріалах справи наявні достатні докази на підтвердження дійсної наявності у нього прав вимоги за кредитними договорами, укладеними з відповідачем.
Відповідачем було укладено кредитні договори за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитних договорів позичальник отримала від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомилася з усіма умовами Договорів та правильно зрозуміла суть фінансової послуги. Під час укладання Договорів, Відповідач усвідомлювала всі ризики, пов`язані з укладенням спірних договорів, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договорів. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків.
Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків.
Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони, яка з`явилась в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав. 
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Судом першої інстанції встановлено, що19.10.2021 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №101584797, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 14800 грн. строком на 18 днів з 19.10.2021 року, зі сплатою відсотків відповідно до п. 1.5.2-1.6 Договору.
Анкета-заява на кредит №101584797 також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви №101584797, зокрема про такі дії: заповнення заяви- 19.10.2021 07:03:45; автоматична перевірка - 19.10.2021 07:03:48; заповнення заяви- 19.10.2021 07:07:22; автоматична перевірка - 19.10.2021 07:07:34; перевірка у базі кредитних історій - 19.10.2021 07:07:38; скоринг - 19.10.2021 07:07:38; перевірка у базі кредитних історій - 19.10.2021 07:07:49; скоринг - 19.10.2021 07:08:04; підписання договору - 19.10.2021 07:10:31; обробка 19.10.2021 07:10:31, прийняття рішення по заяві - погоджено 19.10.2021.
Крім того, анкета-заява на кредит №101584797 містить погоджені умови кредитування, а саме: замовлена сума - 14800 грн.; замовлений строк - 18 днів; погоджена сума - 14800 грн.; погоджений строк - 18 днів; комісія за надання - 11,00% одноразово; ставка процентів 1,25% за кожен день користування.
Як встановлено судом, 19.10.2021 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено Договір про споживчий кредит №3879539, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15400 грн. строком на 21 день з 19.10.2021 року, зі сплатою відсотків відповідно до п. 1.5.2-1.6 Договору..
Анкета-заява на кредит №3879539 також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви №3879539, зокрема про такі дії: заповнення заяви- 19.10.2021 07:44:08; автоматична перевірка - 19.10.2021 07:44:21; заповнення заяви- 19.10.2021 07:47:30; автоматична перевірка - 19.10.2021 07:47:59; перевірка у базі кредитних історій - 19.10.2021 07:48:04; скоринг - 19.10.2021 07:48:04; перевірка у базі кредитних історій - 19.10.2021 07:48:21; скоринг - 19.10.2021 07:48:26; підписання договору - 19.10.2021 07:48:26; обробка 19.10.2021 07:53:41, прийняття рішення по заяві - погоджено 19.10.2021.
Крім того, анкета-заява на кредит №3879539 містить погоджені умови кредитування, а саме: замовлена сума - 15400 грн.; замовлений строк - 21 днів; погоджена сума - 15400 грн.; погоджений строк - 21 днів; комісія за надання - 11,0 % одноразово; ставка процентів 1,25 % за кожен день користування.
З Договору про споживчий кредит №101584797 від 19.10.2021 та Договору №3879539 від 19.10.2021 року, укладених між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 , вбачається, що сторони уклали цей договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах.
Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній пунктом 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором ( пункт 1.1.).
На підтвердження перерахування грошових коштів у сумі кредиту за договором про споживчий кредит №101584797 від 19.10.2021 року до позовної заяви додано квитанцію від платіжної системи LIQPAY, згідно із якою 19.10.2021 року було здійснено перерахування коштів у сумі 14800 грн. за Договором №101584797 на картку відповідача 516874*70.
Відповідно до умов Договору про споживчий кредит №101584797 від 19.10.2021:
Сума кредиту становить 14800 грн. у валюті гривня (пункт 1.2.).
Кредит надається строком на 18 днів з 19.10.2021 (строк кредитування) (пункт 1.3)
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 06.11 2021 (пункт 1.4.).
Комісія за надання кредиту становить 1628 грн., яка нараховується за ставкою 11,00% від суми кредиту одноразово ( пункт 1.5.1.).
Проценти за користування кредитом - 3330 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2.)
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6.).
На підтвердження перерахування грошових коштів у сумі кредиту за договором про споживчий кредит №3879539 від 19.10.2021 року до позовної заяви додано квитанцію від платіжної системи LIQPAY, згідно із якою 19.10.2021 року було здійснено перерахування коштів у сумі 15400 грн. за Договором №3879539 на картку відповідача 516874*70.
Відповідно до умов Договору про споживчий кредит № 3879539 від 19.10.2021:
Сума кредиту становить 15400 грн. у валюті гривня (пункт 1.2.).
Кредит надається строком на 21 днів з 19.10.2021 (строк кредитування) (пункт 1.3)
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 09.11 2021 (пункт 1.4.).
Комісія за надання кредиту становить 1694 грн., яка нараховується за ставкою 11,00% від суми кредиту одноразово (пункт 1.5.1.).
Проценти за користування кредитом - 4042,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2.)
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6.).
Порядок нарахування відсотків та умови пролонгації, які містяться в Договорі №101584797 від 19.10.2021 та Договорі №3879539 від 19.10.2021 року є однаковими.
Тип процентної ставки - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього договору (пункт 1.7.).
Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених в п.2.3 договору (пункт 2.2.1.).
Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (пункт 2.2.2.).
Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п. 1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника (пункт 2.2.3.).
Пролонгація строку кредитування визначена п. 2.3. Договорів.
Пунктом 2.3.1.1. Договорів встановлено правила та умови пролонгації на пільгових умовах, а саме Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів ( послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства tengo.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2. договору (пункт 2.3.1.1.).
Пунктом 2.3.1.2 Договорів визначено умови та порядок пролонгації на стандартних умовах, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 цього договору.
Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1.).
У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця (пункт 4.2.).
Згідно п. 6.1 договору його укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Згідно з п. 6.3 Договорів приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного Договору, Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому.
Пунктом 6.4 Договорів передбачено, що укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Пунктом 7.1 Договорів передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору, та діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Відповідно до Додатків №1 до Договору №101584797 від 19.10.2021 року та Договору №3879539 від 19.10.2021 року сторонами визначений графік платежів за зазначеними Договорами.
В Додатках №2 до Договору №101584797 від 19.10.2021 року та Договору №3879539 від 19.10.2021 року договору міститься паспорти споживчих кредитів до зазначених Договорів.
На підтвердження підписання відповідачем Договору про споживчий кредит №101584797 від 19.10.2021 року до матеріалів позовної заяви додано довідку про ідентифікацію, згідно з якою ОСОБА_1 здійснила акцепт договору шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «R44215» 19.10.2021 року, який відправлено на номер телефону НОМЕР_1 .
На підтвердження підписання відповідачем договору про споживчий кредит №3879539 від 19.10.2021 року до матеріалів позовної заяви додано довідку про ідентифікацію, згідно з якою ОСОБА_1 здійснила акцепт договору шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «S20668» 19.10.2021 року, який відправлено на номер телефону НОМЕР_1 .
Також, позивачем були надані Відомості про щоденні нарахування та погашення за Договором №101584797 від 19.10.2021 року та Договором №3879539 від 19.10.2021 року період з 19.10.2021 року до 23.12.2021 року.
17.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №17-01/2022-54, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідача Договором про споживчий кредит №101584797 від 19.10.2021 року.
У подальшому, 10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Kоллект центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01, в тому числі за договором про споживчий кредит №101584797 від 19.10.2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 
17 січня 2022 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №17-01/2022-54, за умовами якого сторони погодили, що ТОВ «МІЛОАН» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 54396379 грн. 29 коп., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками .
Відповідно до витягу з Додатку №3 до Договору факторингу №17-01/2022-54 від 17 січня 2022 року ОСОБА_1 значиться в реєстрі боржників за договором про споживчий кредит №101584797 в сумі 33966 грн., з яких: 14800 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 17538 грн. - заборгованість за відсотками, 1628 грн - заборгованість за комісією.
Згідно положень умов договору факторингу №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», сторони погодили, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників .
Відповідно до витягу з Додатку №3 до Договору факторингу №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року ОСОБА_1 значиться в реєстрі боржників за договором про споживчий кредит №101584797 в сумі 62086 грн., з яких: 14800 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 45658 грн - заборгованість за відсотками; , 1628 грн - заборгованість за комісією.
26.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідача Договором про споживчий кредит № 3879539 від 19.10.2021 року.
У подальшому, 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Kоллект центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023, в тому числі за договором про споживчий кредит №3879539 від 19.10.2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 
26 січня 2022 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №26-01/2022-83, за умовами якого сторони погодили, що ТОВ «МІЛОАН» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 83672331 грн. 46 коп., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками .
Відповідно до витягу з Додатку №3 до Договору факторингу №26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року ОСОБА_1 значиться в реєстрі боржників за договором про споживчий кредит №3879539 в сумі 67336,50 грн., з яких: 15400 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 50242,50 грн. - заборгованість за відсотками, 1694 грн. - заборгованість за комісією.
Згідно положень умов договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», сторони погодили, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників .
Відповідно до витягу з Додатку №3 до Договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року ОСОБА_1 значиться в реєстрі боржників за договором про споживчий кредит №3879539 в сумі 89666,50 грн., з яких: 15400 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 72572,50 грн. - заборгованість за відсотками; 1694 грн. - заборгованість за комісією.
Відтак, матеріалами справи підтверджуються обставини уступки права вимоги за Договором про споживчий кредит №101584797 від 19.10.2021 року та Договором про споживчий кредит №3879539 від 19.10.2021 року на користь ТОВ «Коллект Центр».
Позивачем виконані розрахунок заборгованості за Договором про споживчий кредит №101584797 від 19.10.2021 року станом на 26.05.2025 року у сумі 62086 грн. та розрахунок заборгованості за Договором про споживчий кредит №3879539 від 19.10.2021 року станом на 26.05.2025 року у сумі 89666,50 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено договори про споживчий кредит у спосіб, передбачений Законом України «Про електронну комерцію». Встановивши, що відповідач пройшла процедуру ідентифікації в системі та підписала договори одноразовим ідентифікатором, суд визнав правочини укладеними у письмовій формі. Суд дійшов висновку, що позивач довів факт передачі коштів позичальнику шляхом надання довідок платіжного оператора про безготівковий переказ на вказану в договорі картку. Судом встановлено, що право грошової вимоги перейшло до ТОВ «Коллект Центр» на підставі належно оформлених договорів факторингу та відступлення прав вимоги. Враховуючи відсутність доказів погашення заборгованості з боку відповідача, суд визнав вимоги про стягнення тіла кредиту, відсотків та комісії обґрунтованими. Суд також виходив із того, що відповідач не надала власного контррозрахунку та не спростувала обставини, на які посилався позивач.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.
Судом встановлено факт укладення 19.10.2021 року договорів №№101584797, 3879539, які підписано в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, підписані електронним підписом позичальника через одноразові ідентифікатори, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.
Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.
У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.
Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надала жодних доказів несанкціонованого доступу до особистого кабінету, використання її персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність її вільної волі на укладення договорів або фальсифікацію електронного підпису.
Доказів того, що персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані Товариством для укладення кредитного договору від імені відповідача, останньою суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталась, як і не оскаржувала правомірність укладених договорів.
Отже, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 19.10.2021 року правочинів - договорів про споживчий кредит, та їх підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.
Щодо доводів про недоведеність факту видачі кредиту на рахунок відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини1 та 2 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо надання коштів, позивачем надано квитанції від платіжної системи LIQPAY, за змістом яких 19.10.2021 року о 20:10 та19.10.2021 року о 20:53 здійснено успішні перекази 14800 грн. та 15400 грн. на картку номер НОМЕР_2 . Призначення платежу визначено як кошти згідно договору№№101584797, 3879539.
Станом на лютий 2021 року регулювання операцій з електронними платіжними засобами здійснювалося Постановою НБУ №705 від 05.11.2014, п. 8 розділу VII якої було передбачено, що документи за операціями повинні містити реквізити, дозволені правилами безпеки платіжної системи. Водночас апеляційна скарга не містить відповідних доводів та належного правового обґрунтування, які б давали підстави для висновку про те, що застосоване у звіті платіжного оператора маскування реквізитів платіжного засобу не відповідало правилам безпеки відповідної платіжної системи (Visa) або суперечило встановленим вимогам щодо захисту інформації під час здійснення переказу коштів.
Отже, сукупність даних звітів, а саме ідентичність номерів договорів, точний час операції, суми 14800 грн. та 15400 грн. та збіг маскованих цифр картки з реквізитами в договорі, дає суду підстави за стандартом більшої переконливості вважати факт отримання коштів відповідачем доведеним (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається. Надавши докази успішної транзакції на картку, вказану відповідачем, позивач виконав свій обов`язок. Водночас, відповідач, будучи власником рахунку, мав безперешкодний доступ до банківської виписки, проте не надав її суду на спростування факту зарахування коштів, що розцінюється судом як відсутність доказів на підтвердження його заперечень.
Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунки заборгованості не є документами первинного бухгалтерського обліку, а тому позивачем не доведено факт надання грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Кредитним договором-1 та -2, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода Відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». 
Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. 
Таким чином, відповідачем не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору.
У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія Закону України «Про банки та банківську діяльність». 
Кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. 
Отже, твердження відповідача в частині ненадання позивачем виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку не заслуговують на увагу.
Позивач об`єктивно позбавлений можливості надати такі виписки, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».
Крім того, посилання відповідача на постанови Національного Банку України, в тому числі на Положення про організацію бухгалтерського обліку в Банках України є недоречним, оскільки положення стосуються банків, а не небанківських фінансових установ. Відповідно, не заслуговують на увагу і посилання відповідача на практику Верховного Суду, яка стосується стягнення заборгованості, кредитором за якими є банки.
Отже, заборгованість ОСОБА_1 підтверджена належними доказами (кредитними договорами, звітами платіжного оператора про перерахування 14800 грн. та 15400 грн. на картку № НОМЕР_2 ), факт переходу права вимоги - послідовним ланцюгом факторингу. 
Розрахунки заборгованості відповідають умовам договорів щодо платності кредиту та автоматичної пролонгація дії кредитних договорів, що відповідає п. 2.3 Договору №101584797 та №3879539. Заперечень щодо арифметичної правильності, як і контррозрахунку відповідачем не подано.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду, повторюють доводи відзиву на позовну заяву. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ТОВ «Коллект Центр», ухвалено обґрунтоване рішення про їх часткове задоволення.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 08 червня 2026 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба