ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/4388/26
Провадження № 33/820/252/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретарів судового засідання Мельничук К.С., Плюти В.С., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 її захисника Панькової О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника Панькової О.Ю., поданої в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2026,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою    ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючу менеджером, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 184 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.
За постановою суду ОСОБА_1 неналежно віднеслась до виконання передбачених статтею 150 СК України обов`язків щодо виховання свого сина ОСОБА_2 2013 р.н., а саме не виховує сина в дусі поваги до прав та свобод інших людей внаслідок чого останній 30.01.2026 року о 10 год. 10 хв. на території Гімназії № 12, в м. Хмельницькому, по вул. Довженка, 6, штовхав та виражався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_3 2013 р.н., чим своїми діями порушив громадський порядок та спокій громадян.
Не погоджуючись з постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Панькова О.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.
Апелянт вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного дослідження усіх доказів, та без надання їм належної правової оцінки. Сторона захисту стверджує, що жодних дій, що порушують обов`язки батьків, ОСОБА_1 не вчинила. ОСОБА_1 виховує сина ОСОБА_2 2013 р.н. в дусі поваги до прав та свобод інших людей. Зі слів сина, ОСОБА_1 стало відомо, що у вказаний день, під час перерви на території гімназії №12 Хмельницької міської ради, її малолітній син почув, що однокласник ОСОБА_3 називав його маму нецензурним словом, далі кинув снігову кулю в область голови сина. Про це син написав у вайбері для ОСОБА_1 . Невдовзі ОСОБА_2 не стерпів образи зі сторони ОСОБА_4 і штовхнув його, у відповідь ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_5 .
Захисник вказує, що до матеріалів справи долучено характеристику на учня 6-А класу КЗЗСО «Гімназія №12 Хмельницької міської ради», ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вбачається, що його мати ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню сина, підтримує регулярний зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Крім того, захисник звертає увагу на те, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області знаходиться справа 686/588/26 про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_3 , кримінальне провадження 12025243000003301 від 01.11.2025 року, за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке виразилось у необережному тяжкому тілесному ушкодженні, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України. Потерпілим у вказаному провадженні є ОСОБА_2 2013 р.н. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , та її захисника Панькову О.Ю., на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ухилилась від належного виконання батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній 30.01.2026 близько 10.10 год. на території Гімназії № 12, в м. Хмельницькому по вул. Довженка, 6, штовхав та виражався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_3 2013 року народження, чим ОСОБА_1 порушила вимогу ст. 150 Сімейного Кодексу України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 184 ч.1 КУпАП.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитися, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно не з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
За правилом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
З огляду на те, що ч. 1 ст. 184 КУпАП, порушення якої ставиться в провину ОСОБА_1 , є банкетною нормою, то при розгляді цієї справи необхідно з`ясувати серед іншого, чи порушила норму спеціального закону особа, якщо так, то яку і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.
Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом працівника поліції, протоколом прийняття заяви, письмовими поясненнями ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 , пояснювальними записками.
З досліджених апеляційним судом матеріалів справи, зокрема пояснень ОСОБА_1 (а.с.6) та її пояснень в апеляційному суді слідує, що 30.01.2026 близько 11.00 їй надійшла смс на вайбер від сина ОСОБА_2 , в якому він повідомив, що ОСОБА_7 ображає її нецензурними словами, і кинув йому сніговою кулькою в голову, там де була травма. Син попросив, щоб вона передзвонила до матері ОСОБА_4 і попросила щоб той його не провокував. Після чого вона відправила скріншот смс класному керівнику і попросила розібратися. Вчителька зібрала дітей, взяла пояснення, чим було підтверджено, що ОСОБА_3 висловлювався на її адресу нецензурними словами, кидався сніжками в її сина. Вадим взяв його за плечі і легенько потрусив, сказавши, коли припиниш образи, ОСОБА_3 його відштовхнув. Вона належно виконує батьківські обов`язки відносно свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приділяє належну увагу його вихованню, підтримує регулярний зв`язок зі школою, класним керівником, систематично відвідує батьківські збори.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, дії малолітнього сина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 були спровоковані нецензурною образою на адресу його матері. Крім того, матеріали справи свідчать про наявність тривалого конфлікту між малолітніми ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , в ході якого саме цей однокласник раніше заподіяв ОСОБА_2 необережне тяжке тілесне ушкодження. Даний факт пояснює емоційний стан дитини та не може свідчити про недоліки виховання з боку матері.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 належним чином займається вихованням сина заслуговують на увагу, оскільки підтверджуються долученою до матеріалів справи характеристикою учня 6-А класу КЗЗСО «Гімназія №12 Хмельницької міської ради», відповідно до якої мати приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, підтримує постійний зв`язок із навчальним закладом, систематично відвідує батьківські збори та бере участь у шкільному житті сина. Дані обставини повністю спростовують твердження про ухилення ОСОБА_1 від виховання дитини.
Крім того, апеляційний суд вважає, що сам по собі факт конфліктної поведінки малолітнього не може автоматично свідчити про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Навпаки, як зазначає сторона захисту, реакція дитини була спричинена тим, що він почув образливі та нецензурні висловлювання на адресу своєї матері, у зв`язку з чим намагався її захистити. Вказані обставини судом першої інстанції належним чином перевірені та оцінені не були.
Також апеляційний суд бере до уваги доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не була належним чином ознайомлена з протоколом про адміністративне правопорушення, що є істотним порушенням права особи на захист, гарантованого ст. 268 КУпАП.
Окрім цього, зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА №137198 від 06 лютого 2026 року не містить достатньої конкретизації обставин інкримінованого правопорушення, а наведені у ньому відомості суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах справи. За таких обставин суд першої інстанції повинен був критично оцінити вказаний доказ та, у разі наявності істотних недоліків, повернути адміністративний матеріал для належного оформлення та доопрацювання.
Також судом не взято до уваги те, що невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 неналежно займається вихованням свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, суд першої інстанції не в повній мірі перевірив дотримання вимог ст. 256 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містить ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, зокрема, в чому саме полягає ухилення особи від виконання обов`язків щодо виховання дитини та яким чином було здійснено відповідне ухилення.
Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
Апеляційний суд також враховує, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження №12025243000003301 від 01.11.2025 року щодо застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_3 , у межах якого підлягають встановленню обставини події та поведінки неповнолітнього, що мають істотне значення і для правильного вирішення даної справи.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не мав достатньо допустимих доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, визнав її винуватість доведеною помилково, недостатньо врахувавши закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості особи. Крім того апеляційний суд зазначає, що будь-яких доказів, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 цього правопорушення матеріали справи не містять, у зв`язку з чим не можна стверджувати про систематичність дій ОСОБА_1 у неналежному вихованні дитини. Інші докази, які б вказували на не виконання нею батьківських обов`язків систематично у матеріалах справи відсутні.
З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, за відсутності належних та допустимих доказів, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, вважаю, що сукупністю зібраних та досліджених судом доказів не доведена наявність в діях останньої цього складу адміністративного правопорушення, а навпаки підтверджена активна участь матері у вихованні сина, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника Панькової О.Ю., поданої в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької областівід 18 лютого 2026 стосовно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі стосовно неї закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду    Кулеша Л.М.