ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/1154/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Луцович М.М.
при секретарі судового засідання – Гапак А.Ю.,
за участю:
представник позивача – Стасюк Ю.П.,
представник відповідача – Яблонський О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (вулиця Ференца Ракоці, будинок 13, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88000, код ЄДРПОУ 40108913) про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, - 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, в якому просить:
1) визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 2814 від 07.11.2024 року «Про створення дисциплінарної комісії, призначення службового розслідування та відсторонення поліцейських від виконання службових обов`язків»;
2) визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 3192 від 18.12.2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області» в частині притягнення до дисциплінованої відповідальності у виді звільнення з посади заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 (пункт 1 резолютивної частини);
3) визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 14 о/с від 30.01.2025 «По особовому складу» щодо звільнення з посади заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 ;
4) поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області;
5) допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підставою для видачі оскаржуваного наказу від 07.11.2024 року № 2514 слугував рапорт заступника начальника СУ ГУНП в Закарпатській області від 06.11.2024 року. Зі змісту рапорту вбачається, що вивченням матеріалів кримінального провадження № 12024071080000576 встановлено, що досудове розслідування здійснюється неналежним чином, допущені порушення кримінально-процесуального законодавства України. Однак матеріали досудового розслідування не вивчалися посадовими особами ГУНП в Закарпатській області, а відтак не могли стати підставою для подачі рапорту про виявлені порушення. Вказане свідчить про те, що службове розслідування розпочато без правових підстав, а висновки та матеріали зібрані під час його проведення є неправомірними. Вказує, що дисциплінарна комісія була сформована з порушенням норм права та не є легітимною, документи зібрані особою, котра не мала право бути членом дисциплінарної комісії не можуть бути використані як підстава для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, висновки комісії за участі такого члена не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності. При цьому жодне із зазначених порушень не підтверджено матеріалами службового розслідування. Формулювання, в частині недотримання норм КПК України є бланкетним та абстрактним, ні висновок службового розслідування, ні наказ про застосування дисциплінарного стягнення не містить детального та зрозумілого формулювання, причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю позивача та наслідками. Таким чином, позивач вважає оскаржувані накази протиправними, а накладення та виконання дисциплінарного стягнення вчинено з порушенням Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України та Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України затверджених наказом МВС України від 07.11.2018 №893.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. 
Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у правомірності винесення оскаржуваних наказів. Вказує, що позивач був обізнаним у проведенні стосовно нього службового розслідування і під час проведення службового розслідування скарг на дії осіб, які проводили службове розслідування, зокрема щодо підстав проведення службового розслідування та складу дисциплінарної комісії не подавав, а тому обставини, на які вказує позивач у позовній заяві, не заслуговують на увагу. Зазначає, що в ході службового розслідування було встановлено, що позивач будучи начальником слідчого відділення, не забезпечивши виконання завдань кримінального провадження, розуміючи порушення норм КПК у вказаному провадженні, мав намір уникнути від відповідальності, переклавши вину на свою підлеглу, що є недопустимим. При цьому з 28.05.2021 за період перебування на посаді ОСОБА_1 згідно службової характеристики зарекомендував себе з позитивної сторони, однак останній неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності. З огляду на вказане, просить відмовити у задоволенні позову.
Позивачем було подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що відзив на позовну заяву не спростовує ту обставину, що висновок службового розслідування та наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності не містять вказівки в чому саме полягає дисциплінарне правопорушення та порушення норм КПК України позивачем, а матеріали службового розслідування не містять достатніх, належних та допустимих доказів вчинення дисциплінарного проступку позивачем. Відзив на позовну заяву містить обставини, які не були предметом службового розслідування та не містяться у висновку службового розслідування. Тобто обставини викладені у відзиві на позовну заяву виходять за межі спору та не стосуються предмета доказування.
Ухвалою суду від 21.01.2026 закрито пiдготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив такі задовольнити. 
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.
На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. 
Судом встановлено, що майор поліції ОСОБА_1 до 31.01.2025 року перебував на посаді заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області. 
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 2814 від 07.11.2024 року «Про створення дисциплінарної комісії, призначення службового розслідування та відсторонення поліцейських від виконання службових обов`язків» згідно рапорту заступника начальника слідчого управління ГУНП в Закарпатській області полковника поліції Володимира Пукмана, у ході вивчення у слідчому управлінні матеріалів кримінального провадження № 12024071080000576 від 12.09.2024, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 296, чистиною 2 статті 342 та частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, досудове розслідування у якому здійснюється слідчим відділенням відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області виявлено, що досудове розслідування здійснюється неналежно, допущені порушення кримінально-процесуального законодавства України. З метою встановлення всіх обставин за даним фактом на підставі абзацу 2 частини 1 розділу 11 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, наказано провести службове розслідування за вказаним фактом.
За результатами проведеного службового розслідування 04 грудня 2024 року складено висновок службового розслідування, згідно якого рекомендовано: за нездійснення належного контролю за діями підпорядкованих поліцейських слідчого відділення, що виразилися у порушенні вимог статей 2, 28, 39, 40 Кримінального процесуального кодексу України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12024071080000576 від 12.09.2024, розпочатому за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 296, частиною 2 статті 342 та частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, порушення вимог частини 2 розділу VII наказу Офісу Генерального Прокурора № 298 від 30.06.2020 «Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», пункту 4 розділу V наказу МВС України № 1179 від 09.11.2016 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських», пунктів 2, 11 частини 3 статті 1, пунктів 2, 7 та 8 частини 1 статті 3 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України» підпункту 2 пункту 5 наказу Національної поліції України № 920 від 23.09.2016 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України», заступника начальника відділення поліції начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 (0072292), відповідно до пункту 6 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, звільнити з посади.
Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №3192 від 18.12.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області» за нездійснення належного контролю за діями підпорядкованих поліцейських слідчого відділення, що виразилися у порушенні вимог статей 2, 28, 39, 40 Кримінального процесуального кодексу України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12024071080000576 від 12.09.2024, розпочатому за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 296, чистиною 2 статті 342 та частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, порушення вимог частини 2 розділу VII наказу Офісу Генерального Прокурора № 298 від 30.06.2020 «Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», пункту 4 розділу V наказу МВС України № 1179 від 09.11.2016 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських», пунктів 2, 11 частини 3 статті 1, пунктів 2, 7 та 8 частини 1 статті 3 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України» підпункту 2 пункту 5 наказу Національної поліції України № 920 від 23.09.2016 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України», заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 (0072292), відповідно до пункту 6 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, звільнено з посади.
Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №14 о/с від 30.01.2025 «По особовому складу» майора поліції ОСОБА_1 (0072292), призначено слідчим слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, звільнивши його з посади заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції цього ж ГУНП, з 31 січня 2025 року, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Не погоджуючись із вищевказаними наказами, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування та поновлення на займаній посаді.
Вирішуючи питання щодо законності звільнення позивача зі служби в поліції, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон України «Про Національну поліцію», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
За приписами частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, в редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
За змістом частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
При цьому дисциплінарним проступком в розумінні статті 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Нормами частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено у статті 19 Дисциплінарного статуту, частиною третьої якої передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення (пункт 2 частини шостої статті 19 Дисциплінарного статуту).
Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану викладено у Розділ V Дисциплінарного статуту.
Частиною першою статті 26 Дисциплінарного статуту передбачено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Статтею 29 Дисциплінарного статуту урегульовано питання щодо особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану, частиною першою якої визначено, що у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частиною другою статті 29 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Так, дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни.
Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.
Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення. 
Відповідно до другого абзацу, пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2018 року № 893, підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно підпунктів 2 та 3 пункту 2 розділу VІІ наказу МВС України від 06.07.2017 № 570, до повноважень слідчого-методиста належить: здійснення контролю за організацією роботи слідчих підрозділів, підготовка письмових рекомендацій щодо вдосконалення форм і методів керівництва підрозділами та з інших питань; надання допомоги і перевірка роботи слідчих підрозділів, здійснення заходів щодо усунення недоліків і підвищення рівня слідчої роботи, контроль за їх виконанням.
Також, згідно підпунктів 8 та 13 пункту 3 розділу VІІ вказаного Наказу, слідчий методист: вивчає правильність та повноту внесення слідчими до ЄРДР відомостей про рух кримінальних проваджень та своєчасність внесення таких відомостей за прийнятими слідчими рішеннями; забезпечує достовірність звітності, яка надходить із підпорядкованих слідчих підрозділів; за необхідності здійснює перевірки з виїздом до підпорядкованих слідчих підрозділів.
Керівник слідчого управління, у відповідності до підпунктів 4, 5, 13 пункту 3 розділу V вказаного Наказу: ознайомлюється з матеріалами досудового розслідування, яке здійснюється слідчими підпорядкованих слідчих відділів, відділень територіальних (відокремлених) підрозділів Національної поліції України; викликає до слідчого управління для заслуховування стану досудового розслідування в кримінальних провадженнях працівників підпорядкованих слідчих підрозділів та оперативних підрозділів ГУНП, інших службових осіб територіальних (відокремлених) підрозділів Національної поліції України; особисто здійснює контроль за станом досудового розслідування в слідчих відділах, відділеннях підпорядкованих ГУНП територіальних (відокремлених) підрозділів Національної поліції України тяжких і особливо тяжких злочинів, у тому числі вчинених проти життя та здоров`я особи; кримінальних правопорушень, учинених у сфері господарської та службової діяльності; а також кримінальних правопорушень, учинених стосовно народних депутатів України, депутатів місцевих рад, працівників засобів масової інформації, працівників органів прокуратури та суду; учинених неповнолітніми або за їх участю; іноземцями або щодо них; усіх інших кримінальних правопорушень, які викликали значний суспільний резонанс або стан розслідування яких знаходиться на контролі в Національній поліції України, Офісі Генерального прокурора, регіональних прокуратурах; з цією метою веде обліки кримінальних правопорушень, які перебувають на контролі, ознайомлюється з матеріалами кримінальних проваджень за такими кримінальними правопорушеннями, виявляє недоліки в їх розслідуванні, вживає заходів до їх усунення та активізації роботи з розкриття кримінальних правопорушень, які перебувають на контролі.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами службового розслідування, 05.11.2024 під час моніторингу та вивчення відомостей (матеріалів) внесених до ЄРДР слідчим організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП в Закарпатській області виявлено, що у кримінальному провадженні № 12024071080000576 від 12.09.2024 прийнято рішення про виділення матеріалів у окреме провадження № 12024071080000687 від 05.11.2024, після чого здійснено зміну раніше повідомленої підозри та замість частини 4 статті 296 Кримінального кодексу України, дії кваліфіковано за частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України.
На підставі доповіді про виявлені порушення слідчого організаційно-методичного відділу, заступником керівника слідчого управління ініційовано проведення службового розслідування, на підставі рапорту № 10456-2024 від 06.11.2024 (35387).
Згідно пункту 4 розділу ІІ Порядку № 893, у наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначаються підстава та форма проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування це відомо). Проект наказу про призначення службового розслідування та пропозиції щодо складу дисциплінарної комісії готує структурний підрозділ, яким установлено наявність підстав для проведення службового розслідування. За рішенням уповноваженого керівника в межах повноважень підготовку проекту наказу про призначення службового розслідування може бути доручено іншому органу (підрозділу) поліції.
Склад дисциплінарної комісії визначається з урахуванням вимог статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначено Положенням про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893. 
Пунктом 3 розділу 1 Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, дисциплінарна комісія утворюється у складі не менше трьох осіб, з яких визначається голова дисциплінарної комісії. У разі призначення службового розслідування за відомостями про скоєння поліцейським дисциплінарного проступку, що потребує значного обсягу дій, зокрема опитування великої кількості поліцейських та інших осіб, витребування та аналізу значного обсягу матеріалів, уповноважений керівник може призначати заступника голови дисциплінарної комісії. Головою дисциплінарної комісії, утвореної в поліції, може бути лише поліцейський. 
У пункті 4 розділу 1 Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції, визначено, що дисциплінарна комісія створюється із числа поліцейських та інших працівників органу (підрозділу) поліції, у якому призначено службове розслідування, або працівників інших органів (підрозділів) поліції за наявності згоди їхніх керівників, які мають відповідні знання та досвід служби (роботи) в поліції або відповідну фахову підготовку щодо предмета проведення службового розслідування. 
За пунктом 2 розділу 2 Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції, персональний склад дисциплінарних комісій із проведення службових розслідувань за відомостями про порушення поліцейським норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні формується із числа працівників органів досудового розслідування Національної поліції України. 
Так, наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 2814 від 07.11.2024 року «Про створення дисциплінарної комісії, призначення службового розслідування та відсторонення поліцейських від виконання службових обов`язків» згідно рапорту заступника начальника слідчого управління ГУНП в Закарпатській області полковника поліції Володимира Пукмана, у ході вивчення у слідчому управлінні матеріалів кримінального провадження № 12024071080000576 від 12.09.2024, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 296, чистиною 2 статті 342 та частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України, досудове розслідування у якому здійснюється слідчим відділенням відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області виявлено, що досудове розслідування здійснюється неналежно, допущені порушення кримінально-процесуального законодавства України. З метою встановлення всіх обставин за даним фактом на підставі абзацу 2 частини 1 розділу 11 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, наказано провести службове розслідування за вказаним фактом.
Цим самим наказом було затверджено склад дисциплінарної комісії: голова комісії – заступник начальника слідчого управління ГУНП в Закарпатській області полковника поліції Володимир Пукман, та членів комісії – слідчий організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції Казимир Більський, старший слідчий в ОВС організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП в Закарпатській області майор поліції Олександр Рішко та інспектор відділу підтримки управління головної інспекції ГУНП в Закарпатській області капітан поліції Анатолій Конкус. 
У позовній заяві позивач покликається на те, що один із членів комісії не є працівником органу досудового розслідування Національної поліції України, а відтак наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 2814 від 07.11.2024 року «Про створення дисциплінарної комісії, призначення службового розслідування та відсторонення поліцейських від виконання службових обов`язків» є протиправним.
Надаючи оцінку таким доводам, суд зазначає, що позивач був обізнаним у проведенні щодо нього службового розслідування і під час проведення службового розслідування скарг на дії осіб, які проводили службове розслідування, зокрема, щодо підстав проведення службового розслідування чи складу дисциплінарної комісії не подавав.
Так, в ході службового розслідування вивчено матеріали кримінального провадження № 12024071080000576 від 12.09.2024 та встановлено непроведення слідчо-розшукових дій щодо встановлення причетності до злочинів конкретних осіб та не надано кримінально-правової кваліфікації діям таких осіб. Невжиття вказаних заходів призвело до невстановлення всіх учасників кримінального правопорушення та не надано їх діям кримінально-правової кваліфікації, чим порушено завдання кримінального провадження визначених частиною 1 статті 2 Кримінального процесуального кодексу України.
Крім того, з початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12024071080000576 від 12.09.2024 було відомо про причетність конкретних осіб до вчинення злочину, однак понад два місяці жодних слідчих розшукових дій щодо встановлення причетності до вчинення злочину цих осіб, на яких вказували свідки, та з урахуванням наявних відеозаписів (камер відеоспостереження та нагрудних камер поліцейських), слідчих дій не проведено, чим також порушено частину 1 статті 28 Кримінального процесуального кодексу України.
У відповідності до частини 1 статті 39 Кримінального процесуального кодексу України, керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування. 
Частиною 2 цієї ж статті визначено, що керівник органу досудового розслідування уповноважений: 1) визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих; 2) відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування; 3) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора; 4) вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим; 5) погоджувати проведення слідчих (розшукових) дій та продовжувати строк їх проведення у випадках, передбачених цим Кодексом; 6) здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого; 7) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом. 
Згідно пункту 4 розділу V наказу МВС України № 570 від 06.07.2017 «Про організацію діяльності слідчих підрозділів Національної поліції України», начальник слідчого відділу територіального (відокремленого) підрозділу Національної поліції України, крім повноважень, передбачених КПК України, зокрема керує діяльністю слідчого відділу та є відповідальним за виконання покладених на нього завдань, дотримання підпорядкованими слідчими вимог законодавства України. Заслуховує на оперативних нарадах звіти працівників слідчого відділу та інших працівників територіального (відокремленого) підрозділу поліції з питань виявлення та розслідування кримінальних правопорушень (не рідше двох разів на тиждень), уживає заходів щодо усунення недоліків на цьому напрямі діяльності. Заслуховує слідчих, інших службових осіб, уповноважених на проведення досудового розслідування, з питань розслідування кримінальних правопорушень. 
Таким чином, відповідачем достовірно встановлено, що порушуючи вимоги статей 2, 28 та 39 Кримінального процесуального кодексу України, а також пункту 4 розділу V наказу МВС України № 570 від 06.07.2017 «Про організацію діяльності слідчих підрозділів Національної поліції України», позивачем не забезпечено виконання завдання кримінального провадження, дотримання розумних строків досудового розслідування, проведення необхідних слідчих дій, щодо встановлення всіх учасників кримінального правопорушення та надання їх діям кримінально-правової кваліфікації.
Також в ході службового розслідування відповідачем встановлено факт необґрунтованої перекваліфікації злочину у кримінальному провадженні № 12024071080000576 від 12.09.2024 та незаконне втручання у роботу Єдиного реєстру досудових розслідувань, несанкціоновані дії з інформацією, яка оброблюється автоматизованою системою, що тягне за собою кримінальну відповідальність, передбачену статтями 366, 361 та 362 Кримінального кодексу України, незаконне втручання у роботу Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зв`язку з чим копію висновку службового розслідування відповідачем було надіслано до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові.
Матеріалами службового розслідування підтверджено, що позивач, будучи начальником слідчого відділення, не забезпечивши виконання завдань кримінального провадження, мав намір уникнути від відповідальності, переклавши вину на свою підлеглу. що свідчить про недотримання позивачем Правил етичної поведінки поліцейських. Так, зокрема пунктом 4 розділу V наказу МВС України № 1179 від 09.11.2016 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських» визначено, що керівник органу (підрозділу) поліції не має права перекладати свою відповідальність на підлеглих.
При цьому суд звертає увагу, що заперечуючи проти викладених у висновку службового розслідування фактів дисциплінарних проступків, позивач не наводить конкретних доводів на спростування таких фактів, а лише надає їм загальну оцінку, як необґрунтованим та недоведеним.
Згідно частини 8 статті 19 Дисциплінарного статуту НПУ під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. 
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 Дисциплінарного статуту НПУ, обставиною, що обтяжує вину поліцейського слід вважати вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення. 
Суд враховує, що позивач за період перебування на посаді неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності.
Так, наказом ГУНП в Закарпатській області № 2603 від 09.11.2021 за не вжиття відповідних заходів щодо внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення – «догана». 
Наказом ГУНП в Закарпатській області № 464 від 20.02.2023 за невнесення за зверненням відомостей до ЄРДР протягом 24 год. до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення «зауваження». 
Наказом ГУНП в Закарпатській області № 1587 від 29.06.2023 за послаблення контролю за своєчасністю дій слідчих, не вжиття заходів щодо організації роботи, що виразилось у неналежному проведенні досудового розслідування у кримінальних провадженнях до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення «зауваження». 
Наказом ГУНП в Закарпатській області № 701 від 18.03.2024 за неналежне виконання своїх функціональних обов`язків, що виразилося у незабезпеченні належної організації слідчої роботи, а також неналежної організації взаємодії органу досудового розслідування з іншими органами підрозділу поліції в запобіганні, виявленні й розслідуванні кримінальних правопорушень, не вжиття всіх передбачених заходів з метою забезпечення належного здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, не усунення недоліків, виявлених попередньою перевіркою, до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення – «зауваження». 
Наказом ГУНП в Закарпатській області № 1765 від 19.07.2024 за скоєння дисциплінарного проступку, який виразився під час здійснення досудового розслідування та прийняття рішень у кримінальних провадженнях за ознаками частини 1 статті 115 КК України, до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення – «зауваження». 
Наказом ГУНП в Закарпатській області № 2029 від 20.08.2024 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у послабленому контролі за діями підлеглих, неналежної організації роботи слідчого підрозділу, допущення внесення до ЄРДР під час реєстрації кримінального правопорушення невірної кримінально-правової кваліфікації, до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення – «догана». 
Отже, на час винесення спірного наказу № 3192 від 18.12.2024 року у позивача було діюче дисциплінарне стягнення, а саме «догана», оголошена наказом ГУНП в Закарпатській області № 2029 від 20.08.2024.
Суд вказує, що Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2023 року у справі № 420/14443/22 вказав, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №806/647/15, від 21 січня 2021 року у справі № 826/4681/18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 520/1578/2020, від 09 лютого 2022 року у справі № 160/12290/20 та ін.) обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Верховний Суд також зазначив, що Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2123-IX Дисциплінарний статут доповнено розділом V такого змісту: «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану». Вказані зміни набрали чинності 01 травня 2022 року.
Верховний Суд зауважив, що згідно з частиною першою статті 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша статті 29 Дисциплінарного статуту).
Проаналізувавши зміст частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту, яка розміщена у розділі V, Верховний Суд констатував, що вона встановлює правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою. Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно.
Тож, у зазначеній постанові Верховний Суд підсумував, що повноваження керівника щодо обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.
Враховуючи характер вчиненого порушення та службову характеристику позивача, суд погоджується з доводами відповідача про те, що приймаючи рішення щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із посади, відповідач діяв обґрунтовано. 
Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади, є цілком обґрунтованим та співмірним з допущеними дисциплінарними проступками, а тому спірні накази є правомірними та скасуванню не підлягають.
Відповідно до частини третьої статті 21 Дисциплінарного статуту перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.
За змістом статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.
Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.
Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.
Отже, враховуючи вимоги наведених норм, перебування поліцейського на лікарняному не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.
Разом з цим суд враховує, що оскаржуваним наказом № 14 о/с від 30.01.2025 «По особовому складу» позивача звільнено 31 січня 2025 року, тобто у період, коли він був тимчасово непрацездатним згідно з медичним висновком про тимчасову непрацездатність №8А77-45Н9-ВСЕ6-8825 від 31.01.2025 року, згідно якого позивач з 31 січня 2025 року до 07 лютого 2025 року перебував у стані тимчасової непрацездатності, а також відповідно до медичного висновку про тимчасову непрацездатність №Р8Е7-6АВ2-78КМ-5ЕЕР від 07 лютого 2025 року – з 07 лютого 2025 року до 14 лютого 2025 року.
За приписами частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті).
Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року №6-р(II)/2019 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України.
Конституційний Суд України зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів. Положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.
Отже, звільнення позивача у період тимчасової непрацездатності свідчить про порушення гарантій, передбачених трудовим законодавством.
Приписами частини першої статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
У постанові від 15 вересня 2020 року в справі №205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що в разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки необхідно усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).
Відповідну позицію неодноразово висловлював і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13 листопада 2019 року в справі №545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року в справі №320/7991/16, від 11 червня 2020 року в справі №481/1043/17, від 08 липня 2020 року в справі №752/11686/18, від 22 грудня 2020 року в справі №127/33517/18, від 03 лютого 2021 року в справі №752/1880/19, від 28 липня 2021 року в справі №305/335/20, від 19 серпня 2021 року в справі №300/1126/19, від 08 вересня 2021 року в справі №265/5327/20 та від 04 жовтня 2024 року у справі №560/16056/21.
Відтак, враховуючи, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 14 о/с від 30.01.2025 «По особовому складу» в частині підстави звільнення позивача є правомірним, проте ним звільнено позивача 31.01.2025 року, тобто у період його тимчасової непрацездатності, порушення прав позивача, а саме: звільнення його у день тимчасової непрацездатності, може бути усунено судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності. 
Під час судового розгляду судом встановлено, що кінцевою датою закінчення періоду непрацездатності позивача є 14 лютого 2025 року, отже, слід змінити дату звільнення позивача з посади заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області відповідно до частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: з 31 січня 2025 року на 15 лютого 2025 року (перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності).
Таким чином, врахувавши зазначені обставини та керуючись вимогами вказаних норм закону, суд приходить до висновку, що спір який виник між сторонами у даній справі, підлягає вирішенню шляхом зміни дати звільнення позивача, з урахуванням періоду його тимчасової непрацездатності. При цьому, наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 14 о/с від 30.01.2025 «По особовому складу» в частині звільнення з посади ОСОБА_1 , суд вважає таким, що не підлягає скасуванню. 
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262, 293, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (вулиця Ференца Ракоці, будинок 13, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88000, код ЄДРПОУ 40108913) про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково. 
Змінити дату звільнення майора поліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області відповідно до частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: з 31 січня 2025 року на 15 лютого 2025 року.
В решті позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	М.М. Луцович	

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 22.06.2026 року.