Справа № 489/7954/25
Провадження № 2/591/3148/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Зарічний районний суд м. Суми в складі: 
головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.
при секретарі - Устименко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором –

встановив:

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.06.2021року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір споживчого кредиту № 101652186. Відповідачу надано кредитні кошти в сумі 7000 грн.. 30.09.2021 року ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» згідно з Договором відступлення права вимоги №09Т. Станом на дату подання позову загальна сума боргу становить 33 390 грн., з яких: 7000 грн. — тіло кредиту, 25060 грн. — відсотки, 1330 грн. — комісія. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 101652186 від 11.06.2021 року у загальному розмірі 33390 грн., а також судові витрати 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн..
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30 вересня 2025 року вказану цивільну справу передано до Зарічного районного суду м. Суми за територіальною підсудністю. Справа надійшла до Зарічного районного суду м. Суми 29 жовтня 2025 року і передана в провадження судді Сидоренко А.П..
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі. 
26.12.2026 року справу передано в провадження судді Клименко А.Я. в зв`язку з відрахуванням судді Сидоренко А.П. зі штату суду. 
Представник позивача в позові свої вимоги підтримав повністю. Просить суд слухати справу у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пулинець Б.А., у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача адвокат Пулинець Б.А. просить суд слухати справу у його відсутність, просить суд в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного:
Судом встановлено, 11.06.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту № 101652186 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» має надати позичальнику у користування кредитні кошти в сумі 7000 грн., строком на 30 днів з 11.06.2021року, термін повернення 11.07.2021 року.
30.09.2021 року згідно умов Договору відступлення права вимоги №09Т (далі - «Договір відступлення»), ТОВ «МІЛОАН» (ЄДРПОУ: 40484607) відступлено право вимоги за Кредитним Договором №101652186 від 11.06.2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі – ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» або Позивач) (ЄДРПОУ: 42649746), а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. 
Крім того, суд зазначає, що сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем в односторонньому порядку, не є належним та достатнім доказом існування заборгованості, її розміру та факту отримання відповідачем кредитних коштів.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного перерахування кредитних коштів відповідачу, зокрема: банківських виписок, платіжних доручень, підтвердження зарахування коштів на банківську картку відповідача, первинних бухгалтерських документів або інших документів, які б підтверджували рух грошових коштів та виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо надання кредиту.
Надані позивачем копії договору, паспорт споживчого кредиту та розрахунок заборгованості не підтверджують належним чином факту отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки не містять беззаперечних доказів проведення відповідної фінансової операції.
Також суд враховує, що відповідно до ст. 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. 
Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами:
-факт укладення кредитного договору саме відповідачем із використанням електронного підпису чи одноразового ідентифікатора;
-факт належної ідентифікації позичальника під час укладення договору;
-факт отримання відповідачем кредитних коштів;
-правильність та обґрунтованість нарахування відсотків, комісій, інфляційних втрат та 3% річних.
Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного належного доказу, який би підтверджував належність банківської картки, на яку нібито були перераховані кошти, саме відповідачу.
Крім того, наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору факторингу не є самостійним та достатнім доказом переходу права вимоги саме за спірним договором, оскільки не містить належного підтвердження існування первинного зобов`язання та його розміру.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц, від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, кредитодавець повинен довести не лише факт укладення кредитного договору, а й факт видачі кредитних коштів позичальнику та належність електронного підпису саме відповідачу.
Також суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, відповідно до якої саме кредитодавець повинен довести погодження позичальником усіх істотних умов кредитування та факт належного інформування споживача про умови кредиту.
Сам факт підписання анкети-заяви або електронного договору без належного підтвердження фактичного перерахування коштів не створює безумовного обов`язку позичальника зі сплати кредитної заборгованості, оскільки кредитний договір за своєю юридичною природою є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Окремо суд звертає увагу на положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», яка регламентує порядок укладення електронного договору. За змістом вказаної норми, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною, при цьому обов`язковою умовою є належна ідентифікація особи, яка приймає таку пропозицію. Використання електронного підпису або одноразового ідентифікатора має достовірно підтверджувати, що відповідні дії вчинені саме цією особою.
Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що первісний кредитодавець здійснив належну ідентифікацію відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі під час реєстрації. Матеріали справи не містять беззаперечних підтверджень того, що саме відповідач здійснював вхід до особистого кабінету, отримував на свій номер телефону одноразовий ідентифікатор (пароль) та підписав ним оспорюваний кредитний договір
З огляду на вищезазначене, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд –
ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 
Повний текст судового рішення виготовлено 25 травня 2026 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО