Номер провадження: 33/813/657/26
Номер справи місцевого суду: 496/4058/25 
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., 
за участю:
секретаря судових засідань – Тьосової Я.В.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13.02.2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Згідно з оскарженою постановою, 22.06.2025 року, о 14:16 год, в с.Дачне траса М05 Київ-Одеса 452 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, порушення координації рухів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
ОСОБА_1 наголошує, що висновок місцевого суду щодо його винуватості за ст.130 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду та повідомив поліцейських про: наявність малолітньої дитини; неможливість пересадити дитину в авто поліцейський; прохання дозволити проїхати до медичного закладу на власному автомобілі. Апелянт наголошує, що не відмовлявся від проходження огляду, а не міг виконати вимоги поліцейських у запропонований спосіб. Окрім того, апелянт наголошує, що він пояснив працівникам поліції щодо наявності у нього хвороби очей, надавши документи та медичні препарати, які були при цьому. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скарги та просив її задовольнити; вивчивши матеріали справи та долучені до справи докази; перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі; допитавши поліцейського, який склав протокол про адміністративне правопорушення; апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух
Відповідно до положень п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015р. (далі -Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану
Згідно п.4 розділу І Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість
Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (п.6 розділу І Інструкції).
Відповідно до п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п.12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Під час судового розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 категорично не визнавав свою вину та поясняв, що має хворобу очей, спочатку погодився пройти огляд, однак їхав в автомобілі один з маленькою дитиною, яка відмовилась пересідати в автомобіль поліцейських та взагалі була налякана, а на своєму автомобілі йому не дозволили проїхати до медичного закладу, тому він був вимушений відмовитись від проходження огляду.
В письмових поясненнях від 22.06.2025 року, наданих працівникам поліції, ОСОБА_1 вказав, що почервоніння його очей викликане захворюванням – глаукомою, а також зазначив, що не має можливості проїхати до закладу охорони здоров`я, оскільки їхав до м.Одеси один з 4-х річною дитиною.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надав копію консультативного медичного висновку спеціаліста, який підтверджує доводи апелянта про наявність в останнього хронічного захворювання очей.
З метою перевірки доводів апелянта та прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, судом досліджений відеозапис з нагрудного реєстратора командира взводу 2 роти 6 батальйону 2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції Гайдан Романа Вадимовича, який також допитаний в судовому засіданні в якості свідка.
Будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за відмову від давання показань та за дачу завідомо неправдивих показань, а також зі змістом ст.63 Конституції України, свідок пояснив суду, що познайомився з ОСОБА_1 під час виконання ним службових обов`язків. Свідок пояснив, що ОСОБА_1 рухався в автомобілі з дитиною, під час спілкування він повідомляв про те, що має хворобу очей. Під час спілкування з ОСОБА_1 , свідок повідомив останньому про наявність в нього ознаки наркотичного сп`яніння як почервоніння очей, та запропоновав водію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.
На відеозаписі (позначка часу починаючи з 07 хв.) зафіксовано, як поліцейський комусь телефонує та повідомляє про те, що у водія вбачається лише почервоніння очей, однак водій надав обґрунтовані пояснення з цього приводу, зокрема повідомив, що має хворобу очей, продемонстрував медичний препарат (очні краплі), які він використовує.
Разом з цим, в протоколі серії ЕПР №1 №369472, не зазначена ознака «почервоніння очей», а вказані інші ознаки наркотичного сп`яніння: «звужені зіниці, які не реагують на світло» та «порушення координації рухів».
У судовому засіданні поліцейський Гайдан Р.В. не змін надати суду раціонального пояснення з приводу того, чому ОСОБА_1 не було повідомлено про інші ознаки наркотичного сп`яніння вказані в протоколі, і чому в ньому не вказано про почервоніння очей.
Апеляційний суд звертає увагу, що почервоніння очей не відноситься до переліку ознак наркотичного сп`яніння, визначених у п.4 розділу І Інструкції. 
При цьому, оцінюючи відеозапис, зокрема зовнішній вигляд та поведінку ОСОБА_1 , можна дійти висновку, що він перебував в цілком адекватному стані, надає змістовні та переконливі пояснення на всі запитання, які виникали у поліцейського з приводу стану його очей. ОСОБА_1 продемонстрував поліцейському медичні препарати, яким він користується у зв`язку з захворюванням очей та повідомляє, що саме з приводу вказаного захворювання він не придатний до військової служби, що підтверджується застосунком «Резерв+». 
За таких обставин апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення містить недостовірні відомості щодо встановлених поліцейським ознак наркотичного сп`яніння, тому його не можна вважати належним та допустимим доказом обставин, викладених в ньому, а також доказом доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП
Крім того, частиною 1 статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
На відеозаписі зафіксовано, як поліцейський, висловивши підозру, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, надав останньому вказівку перепакувати свій автомобіль, хоча в такому випадку, на виконання вимог ст.266 КУпАП, водій мав бути невідкладно відсторонений від керування транспортним засобом до проходження огляду. 
Також у судовому засіданні встановлено, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, в порушення вимог ст.266 КУпАП, водій ОСОБА_1 не був відсторонений поліцейськими від керування транспортним засобом і продовжив рух до м.Одеси на власному автомобілі. Допитаний судом свідок ОСОБА_2 не надав суду раціонального пояснення вказаним обставинам. 
Оцінивши зміст відеозапису події, пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність факту наявності у водія ознак наркотичного сп`яніння, тому у працівників поліції не було достатніх підстав для ініціювання проходження водієм медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння та відповідно складати протокол про адміністративне правопорушення за відмову в такому огляді.
При цьому, будь-які інші докази, які б беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні. 
У свою чергу, апеляційний суд не має права самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
За вище викладених обставин апеляційний дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази, зокрема відеозапис події та пояснення працівника поліції щодо обставин події, не доводять поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13.02.2026 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП – скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , – закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у в`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський