РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
07 травня 2026 р.  Справа № 120/69/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі 
головуючого судді Комара П.А., 
за участі 
секретаря судового засідання: Левчук В.О. 
представника позивача: Мусієнка М.В.
представника відповідача: Бондар А.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом: малого колективного сільськогосподарського підприємства "Шляхбуд"
до: головного управління ДПС у Вінницькій області
про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов малого колективного сільськогосподарського підприємства "Шляхбуд" до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що МКСП "Шляхбуд" не погоджується із прийнятим ГУ ДПС у Вінницькій області податковим повідомленням - рішенням Форми "Р" від 30.09.2024 №0334580713, яким донараховано рентну плату за користування в 2021-2023 роках радіочастотним ресурсом України в сумі 1 159 120, 70 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 289 780,18 грн., та податковим повідомленням - рішенням форми "Р2 від 11.12.2024 №0409870313, яким донараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 141 232,34 та застосовано штрафні санкції в сумі 20 709,16 грн. 
Ухвалою суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
На адресу суду представником відповідача подано відзивна позовну заяву відповідно до якого відповідач заперечив проти позову та просить у його задоволенні відмовити. зазначено, що відповідно до змісту позовних вимог підприємство не вважає себе платником рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України, а тому не має обов`язку подавати звітність щодо сплати рентної плати та сплачувати таку. Проте під час перевірки встановлено, що МКСП "Шляхбуд" в 2019 році придбано Буксир "КАМА" на який надано дозвіл на експлуатацію морської суднової станції №МС-80-0461120 від 31.03.2021, відповідно до якого Державним підприємством "Український державний центр радіочастот" дозволяється встановлення та використання радіообладнання на судні КАМА, власник судна - КМКСП "Шляхбуд", орган державної реєстрації судна - Державна служба морського і річкового транспорту України. Під час проведення перевірки не встановлено подання звітності МКСП "Шляхбуд" із рентної плати.
Таким чином, позивачем порушено п. 254.1, п. 254.3, п. 254.4 ст. 254, ст. 257, ст. 258 норм розділу ІХ Податкового кодексу України та занижено суму рентної плати за користування радіочастотними ресурсами України в загальній сумі 1 159 120,700 грн.
Щодо обґрунтованості ППР Форми "Р" від 11.12.2024 №0409830713, яким МКСП "Шляхбуд" донараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 141 232,34 грн та застосовану штрафну санкцію в сумі 20709,16 грн. ГУ ДПС у Вінницькій області зазначено, що МКСП "Шляхбуд" є власником об`єкта оподаткування податку а нерухоме майно площею 1917,5 м. кв.., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданим Крижопільською селищною радою 05.08.2009 (17 сесія 5 скликання), згідно з яким у спільній частковій власності перебуває частка 61/100 комплексу будівель і споруд площею 3146,7 кв.м. за адресою Вінницька обл., Крижопільський р-н, смт Крижопіль, вул. Піонерська, буд. 34, що складається з - адмінбудівлі літ А площею 375 кв.м., - підвал літ А/під площею 183,2 кв.м., - вхід в підвал літ а/під, - вхідний майданчик літ. а - блок теплових стоянок автотранспорту літ Б площею 1138,9 кв.м., - прибудова літ. б. площею - 220,4 кв.м.
Блок теплових стоянок автотранспорту площею 1138,9 кв. м. відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації , метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, відноситься до категорії 1242 - "Гаражі", та 1243 "Стоянки автомобільні криті", що є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно.
Під час перевірки встановлено, що МКСП "Шляхбуд" володіє об`єктом оподаткування площею 1919,5 кв.м., а платником відображено в звітності та нараховано податок на об`єкт площею 778, 6 кв. м., що є порушенням норм ПК України.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що позивач діяв з дотриманням приписів ст.254 ПКУ, так, як дозвіл на експлуатацію морської суднової станції відсутній у переліку документів, за якими визначаються платники рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України, вичерпний перелік який наведений у п. 254.1 ст. 254 ПК України, що є додатковим підтвердженням, що підприємство не є платником рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України за відсутності прямої вказівки ПКУ на такий документ. 
Таким чином, на переконання представника позивача, відповідач діяв поза межами повноважень та у спосіб, що не передбачений Конституцією та законами України, приймаючи оскаржуване ппр від 30.09.2024 №0334580713. 
Стосовно ппр від11.12.2024 за №0409870313 представник позивача зазначив, що оспорюванні нежилі приміщення позивача розташовані на одній земельній ділянці, що відносяться до земель промисловості, мають огороджену територію, забезпечують єдиний технологічний ланцюг в діяльності підприємства, не є окремими об`єктами права власності та входять до складу цілісного майнового комплексу.
Майновий комплекс, що належить позивачу відноситься до категорії об`єктів нежитлової нерухомості, визначеної пп. 6 п. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України яки при цьому не містить будь-яких обмежень у використанні або невикористанні таких об`єктів нерухомості за цільовим призначенням.
Будь яких доказів щодо використання позивачем вказаних будівель для цілей, не пов`язаних з роботою підприємства за видом діяльності - добувна промисловість і розроблення кар`єрів, відповідачем не надано.
Представник позивача просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою суду вирішено перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче провадження у справі на 16.04.2026 о 10:00 год.
У підготовчому засіданні протокольною ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання від 16.04.2026 суд постановив закінчити підготовче провадження у справі та призначити до судового розгляду.
У судовому засідання представники сторін надали свої усні пояснення та заперечення по суті спору. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.
На підставі направлень від 30.07.2024 №5075, №5076, 5077, 5078, виданих ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідно до ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.77.1, 77.2 ст. 77, п. 82.1 ст. 82, п. 69.35 ст. 69 підрозділу 10 розділу ХХ перехідних положень Податкового кодексу України , Закону України 2про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану", плану - графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2024 рік на підстав наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 15.07.2024 №35885к, проведена планова виїзна документальна перевірка малого колективного сільськогосподарського підприємства "Шляхбуд" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2019 по 31.12.2023, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2019 по 31.12.2023, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.
За наслідками проведеної перевірки перевіряючими складено Акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 26.08.2024 №29767/02-32-07-13/03579348, яким встановлено, зокрема, наступні порушення:
- п. 266.2 ст. 266, п. 266.32 ст. 266 ПК України внаслідок чого занижено нарахування та сплати податку на нерухоме майно в загальній сумі 143 276, 51 грн., в. т.ч. за 2019 рік - 19 041,63 грн., за 2020 рік - 21 553, 88 грн, за 2021 рік - 27 381,60 грн., за 2022 рік - 37 079,25 грн., за 2023 рік - 38 220,15 грн.;
- п. 254.1, 5.254.3, п. 254.4, п. 254.5ст. 254, ст. 257, ст. 258 норм розділу ІХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму рентної плати за користування радіочастотними ресурсами України в загальній сумі 1 159 12,70 грн., в т.ч. за квітень - грудень 2021 року в сумі 341 435, 26 грн., 2022- рік - 476 321,57 грн., січень -вересень 2023 - 341 363, 87 грн.
Погодившись із висновками Акту перевірки, позивачем в порядку ст. 86 ПКУ подано заперечення до акту документальної планової виїзної перевірки.
За наслідками розгляду заперечень МКСП "Шляхбуд" ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято, зокрема, такі податкові повідомлення - рішення форми "Р":
- від 30.09.2024 №0334580713, яким донараховано рентну плату за користування радіочастотним ресурсом України в сумі 1 159 120, 70 грн та застосовану штрафну санкцію на суму 289 780, 18 грн.
- від 30.09.2024 №0334550713 , яким донараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 143 025,35 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 28 922,96 грн.
Непогоджуючись із рішеннями ГУ ДПС у Вінницькій області на підставі положень ст 56 ПКУ МКСП "Шляхбуд" подано до ДПС України скаргу, в якій платник податків просив скасувати вказані ппр, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України.
За наслідками розгляду скарги ДПС України прийнято рішення №36624/6/99-00-06-01-01-06 від 06.12.2024, згідно з яким:
- скасовано ППР ГУ ДПС у Вінницькій області від 30.09.2024 №0334550713 у частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1793,01 грн. та у частині застосування штрафу у сумі 8213,80 грн., в іншій частині ППР залишено без змін (в результаті винесено ППР №0409830713 від 11.12.2024 грн).
- ППР від 30.09.2024 №0334580713 залишено без змін.
Позивач, не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст.1 ПК України).
Згідно з пп.16.1.3. п.16.1. ст.16 ПК України визначено, що платники податку зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до з п.36.1 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. (п. 46.1 ст.46 ПК України)
Згідно з п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Відповідно з п.49.2 ст.49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Підпунктом 49.18.2. п.49.18 ст.49 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України).
Згідно п.251.1 ст.251 ПК України рентна плата складається з:
рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин;
рентної плати за користування надрами в цілях, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин;
рентної плати за користування радіочастотним спектром (радіочастотним ресурсом) України;
рентної плати за спеціальне використання води;
рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів;
рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України.
Так, Законом № 1770-III визначено правову основу користування радіочастотним ресурсом України, повноваження держави щодо умов користування радіочастотним ресурсом України, права, обов`язки і відповідальність органів державної влади, що здійснюють управління і регулювання в цій сфері, та фізичних і юридичних осіб, які користуються та/або мають намір користуватися радіочастотним ресурсом України.
Відповідно до статті 1 цього Закону, зокрема, визначено, що
- дозвіл на експлуатацію радіоелектронного засобу або випромінювального пристрою - документ, який засвідчує право власника конкретного радіоелектронного засобу або випромінювального пристрою на його експлуатацію протягом визначеного терміну в певних умовах.
- користувач радіочастотного ресурсу - юридична або фізична особа, діяльність якої безпосередньо пов`язана з користуванням радіочастотним ресурсом відповідно до законодавства.
- користування радіочастотним ресурсом - діяльність, пов`язана із застосуванням радіоелектронних засобів та/або випромінювальних пристроїв, що випромінюють електромагнітну енергію в навколишній простір у межах радіочастотного ресурсу.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 6 Закону № 1770-III користувачі радіочастотного ресурсу України зобов`язані вносити платежі та збори, передбачені законом, а також у встановленому національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, порядку плату за радіочастотний моніторинг у смугах радіочастот загального користування.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 30 цього Закону визначено, що користування радіочастотним ресурсом України здійснюється на підставі дозволів на експлуатацію - спеціальними користувачами, технологічними користувачами та радіоаматорами.
Відповідно до частини 3 ст. 42 Закону № 1770-III дозволи на експлуатацію у смугах радіочастот загального користування видає УДЦР на платній основі у порядку, встановленому національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації.
Державне госпрозрахункове підприємство "Український державний центр радіочастот" утворюється відповідно до закону. УДЦР відноситься до сфери управління національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації. Повноваження УДЦР поширюються на користувачів радіочастотного ресурсу України, які діють у смугах радіочастот загального користування. (ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону).
За визначенням ст. 57 Закону № 1770-III користування радіочастотним ресурсом в Україні здійснюється на платній основі. Рентна плата за користування радіочастотним ресурсом України встановлюється Податковим кодексом України.
Відповідно до підпункту 14.1.217 пункту 14.1 статті 14 ПК України рентна плата - загальнодержавний податок, який справляється, зокрема, за користування радіочастотним ресурсом України.
Згідно з підпунктом 251.1.3 пункту 251.1 статті 251 ПК України рентна плата складається з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України.
Відповідно до пункту 254.1 статті 254 ПК України платниками рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України є загальні користувачі радіочастотного ресурсу України, визначені законодавством про радіочастотний ресурс, яким надано право користуватися радіочастотним ресурсом України в межах виділеної частини смуг радіочастот загального користування на підставі, зокрема:
- ліцензії на користування радіочастотним ресурсом України (пп. 254.1.1.);
- ліцензії на мовлення та дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою (пп. 254.1.2.);
- дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою, отриманого на підставі договору з власником ліцензії на мовлення (пп. 254.1.3.);
- дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою (пп. 254.1.4.).
Підпунктом 254.1.4 п. 254.1 ст. 254 цього Кодексу передбачено, що платниками рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України є загальні користувачі радіочастотного ресурсу України, визначені законодавством про радіочастотний ресурс, яким надано право користуватися радіочастотним ресурсом України в межах виділеної частини смуг радіочастот загального користування на підставі дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою.
Пункт 254.3 статті 254 Податкового кодексу України визначає, що об`єктом оподаткування рентною платою за користування радіочастотним ресурсом України є ширина смуги радіочастот, що визначається як частина смуги радіочастот загального користування у відповідному регіоні та зазначена в ліцензії на користування радіочастотним ресурсом України або в дозволі на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою для технологічних користувачів та користувачів, які користуються радіочастотним ресурсом для розповсюдження телерадіопрограм.
Згідно з підпунктами 254.5.1-254.5.4 пункту 254.5 статті 254 Податкового кодексу України визначено порядок нарахування податкових зобов`язань з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України.
Так, перелік користувачів радіочастотного ресурсу - платників рентної плати та/або зміни до нього подаються центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, із зазначенням виду зв`язку, смуги радіочастотного ресурсу, регіонів користування радіочастотним ресурсом двічі на рік до 1 березня та до 1 вересня поточного року станом на 1 січня та 1 липня відповідно за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації.
Платники рентної плати обчислюють суму рентної плати виходячи з виду радіозв`язку, розміру встановлених ставок та ширини смуги радіочастот по кожному регіону окремо.
Платники рентної плати, яким надано право користуватися радіочастотним ресурсом України на підставі ліцензій на користування радіочастотним ресурсом України, сплачують рентну плату починаючи з дати видачі ліцензії.
У разі продовження терміну дії ліцензії на користування радіочастотним ресурсом України рентна плата сплачується з початку терміну дії продовженої ліцензії.
Інші платники рентної плати сплачують рентну плату починаючи з дати видачі дозволу на експлуатацію радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв. Сплата рентної плати здійснюється платниками рентної плати з дати видачі першого дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою в даній смузі радіочастот у відповідному регіоні незалежно від загальної кількості дозволів, наданих платнику рентної плати в такій смузі радіочастот у певному регіоні, крім випадків, коли наступні дозволи на експлуатацію радіоелектронного засобу та випромінювального пристрою, видані на пристрої, потужність яких передбачає застосування іншої, ніж у попередніх дозволах, ставки рентної плати.
Платники рентної плати подають до контролюючих органів копії ліцензій на користування радіочастотним ресурсом України, ліцензій на мовлення та дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв у місячний строк після їх видачі.
Відповідно до п. 257.1. ст.. 257 ПК України базовий податковий (звітний) період для рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України дорівнює календарному місяцю.
При цьому, платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати. (п. 257.1. ст.. 257 ПК України).
На платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно з нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів (пп. 258.1.1 п. 258.1 ст. 258 ПК України).
Отже, наведеними правовими нормами передбачено обов`язок осіб, які здійснюють користування радіочастотним ресурсом на підставі відповідних дозвільних документів самостійно обчислювати суму податкових зобов`язань з рентної плати, виходячи з виду радіозв`язку, розміру встановлених ставок та ширини смуги радіочастот по кожному регіону окремо та сплачувати рентну плату за користування радіочастотним ресурсом. У випадку невиконання обов`язку щодо сплати рентної плати за користування радіочастотним ресурсом настає відповідальність, передбачена чинним законодавством.
Як встановлено судом та не заперечувалось сторонам, позивач був користувачем радіочастот згідно дозволу ДП «Український державний центр радіочастот» було видано дозвіл № МС-80-0461120.
При цьому, за позицією позивача, у спірний період він не користувався радіочастотним ресурсом і його дозвіл було анульовано за мовчазною згодою ДП «Український державний центр радіочастот».
Проте, суд не погоджується з вказаним доводом позивача, з огляду на таке.
По-перше, жодною нормою Закону № 1770-II та ПК України не передбачено звільнення осіб, які отримали відповідні дозвільні документи, від обов`язку сплачувати рентну плату за користування радіочастотним ресурсом, у разі фактичного не використання таким ресурсом.
По-друге, у змісті дозволів Українського державного центру радіочастот міститься примітка, що згідно Закону України "Про радіочастотний ресурс України" користування радіочастотним ресурсом України здійснюється на платній основі з моменту надання дозволу на експлуатацію.
Вказане узгоджується з абзацом третім підпункту 254.5.3 пункту 254.5 статті 254 ПК України, яким передбачено, що інші платники рентної плати сплачують рентну плату починаючи з дати видачі дозволу на експлуатацію радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв.
Суд зауважує, що статтею 45 Закону № 1770-II передбачено порядок та підстави анулювання дозволу на експлуатацію, зокрема, анулювання дозволу на експлуатацію здійснюється УДЦР самостійно або за рішенням національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації (частина1 цієї статті).
Підставами для прийняття національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, рішення про анулювання дозволу на експлуатацію є, невикористання радіоелектронного засобу більше одного року (п. 6 ч. 2 цієї статі).
УДЦР приймає рішення про анулювання дозволу на експлуатацію на підставі, зокрема, заяви користувача радіочастотного ресурсу України про анулювання дозволу (абз. 1 ч. 3 цієї статті).
Отже, невикористання радіоелектронного засобу більше одного року є підставою для анулювання дозволу на експлуатацію за заявою користувача радіочастотного ресурсу України, а не підставою для звільнення від виконання обов`язку щодо самостійного нарахування рентної плати відповідно до вимог діючого законодавства.
Подання декларації, строки сплати, відповідальність платників та контроль за справлянням рентної плати визначено статтями 257 і 258 цього Кодексу.
Згідно з п.257.1 ст.257 ПК України базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, крім визначених цим пунктом випадків.
Пунктом 257.3 ст. 257 ПК України визначено, що платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, визначений цією статтею, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки, наведені у цьому пункті.
Оскільки рішення ДП «Український державним центр радіочастот» про анулювання дозволу не приймалося, відтак в період з квітня 2021 р. по вересень 2023 р. включно незалежно від того користувався позивач чи ні радіочастотам ресурсом, позивач був зобов`язаний подавати відповідні декларації 
Отже, через неподання позивачем декларацій відповідачем застосовано санкції у вигляді штрафу, передбаченого п. 120.1 ст. 120 ПК України.
Крім того, відповідно до вимог статті 54.3 Податкового кодексу України податковий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника, якщо, зокрема, платник податків не подав у встановлені строки податкову декларацію.
Керуючись зазначеними положеннями ПК України та у зв`язку із встановленими за наслідками проведеної перевірки позивачу донараховано рентну плату за користування радіочастотним ресурсом за період з 2021 по 2023рік.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення №033580713 від 30.09.2024 прийнято відповідачем правомірно, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Визначаючись щодо правомірності податкового повідомлення - рішення №0409830713 від11.12.2024, яким МКСП "Шляхбуд" донараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 141 262,34 грн. та застосовано штрафні станції в сумі 20 709,16 грн, суд зазначає наступне. 
Як встановлено податковою перевіркою, що МКСП "Шляхбуд" є власником об`єкта оподаткування площею 1917 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданим Крижопільською селищною радою 05.08.2009 (17 сесія 5 скликання), згідно з яким у спільній частковій власності МКСП "Шляхбуд" перебуває частка 61/100 комплексу будівель і споруд (площею 3146,7 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з:
- адмінбудівлі літ. А площею 375 кв.м.;
- підвал літ. А/під площею 183,2 кв. м.;
- вхід в підвал літ.а/під;
- вхідний майданчик літ. а;
- блок теплових стоянок автотранспорту літ Б площею 1138,9 кв.м.;
- прибудова літ. б площею 220,4 кв.м.
Загальна площа частки 1917,5 кв.м.
Так, під час перевірки встановлено, що МКСП "Шляхбуд" відображено у звітності та нараховано податок на об`єкт площею 778,6 кв.м., що є порушенням норм ПУ України.
Підпунктом 266.2.1п.266.2ст.266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно із пп.266.3.1- 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до п.266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно, а платником такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, відповідно до п. 30.1. ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2. цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 ПК України).
Так, п. «є» пп. 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".
При цьому, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Крім того, Верховним Судом у постанові від 22.04.2021 у справі №0640/4296/18 звернуто увагу, що визначаючи податкову пільгу у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту - платнику.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути підставою для звільнення від оподаткування.
Так, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням, зокрема, у даному випадку для здійснення промислової діяльності (промисловості).
Застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 та в подальшому неодноразово підтримано в постановах Верховного Суду від 06.08.2024 у справі №200/3532/20-а, від 22.10.2024 у справі №260/8694/23 тощо.
Отже, чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачена преференція, яка полягає у виключенні з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, таких об`єктів, як будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, якщо вони беруть участь у господарській діяльності власника об`єктів нерухомості як виробничі одиниці (постанова Верховного Суду у справі №200/3532/20-а від 06.08.2024).
Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі та використання цієї будівлі за її призначенням, у наявних правовідносинах як будівля промисловості.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що всі будівлі і споруди зазначеного майнового комплексу використовуються у технологічному процесі під назвою добувна промисловість і розроблення кар`єрів, а тому є такими що призначені для використання у безпосередньо у промисловості, а процес добувна промисловість і розроблення кар`єрів полягає у знаходженні добувних будівельних матеріалів у місцях зберігання (складів, кар`єрів та допоміжних будівель), а й у проведенні з ним певних технологічних операцій, які є необхідними для добування їх якості до необхідних вимог діючих стандартів та надання їм стійкості під час зберігання.
Наведене, на переконання представника позивача, дає підстави стверджувати, що наявні у позивача нежилі приміщення підпадають під визначення "будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуса, цехи, складські приміщення промислових підприємств".
Відповідно, зазначений майновий комплекс, який належить позивачу на праві власності відноситься до категорії об`єків нежитлової нерухомості, визначеної пп. "є" п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, який при цьому не містить обмежень щодо використання або невикористання таких об`єктів нерухомості за цільовим признасченням.
Проте, жодних доказів на підтвердження факту використання вказаного теплових парковок у господарській діяльності позивачем до матеріалів справи не надано.
Слід зазначити, що відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 ПК України, платник податків зобов`язаний, зокрема, повідомляти про всі об`єкти оподаткування контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за №1562/20300 (далі - Порядок №1588).
Згідно з пунктом 8.1 Порядку №1588, платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.
Положеннями пункту 8.2 Порядку №1588 визначено, що об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України. Повідомлення за формою №20-ОПП повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи-підприємці в разі - наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.
Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).
Отже, чинним податковим законодавством визначено, що повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.
Платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Проте, жодних доказів на підтвердження факту використання вказаного об`єкту у господарській діяльності в сфері промисловості позивачем до матеріалів справи не надано.
При цьому, позивач посилався на те, що відповідно до технічних паспортів на зазначені будівлі всі вони є виробничими будівлями та використовуються за виробничим призначенням.
Проте, позивачем не вчинено дій скерованих на проведення звірки та надання підтверджуючих документів до контролюючого органу у разі незгоди з віднесенням до певної категорії нежитлової будівлі.
Верховний Суд у постанові від 04.04.2024 по справі № 520/6531/19 зазначив, що у випадку нереалізації платником податків права на проведення звірки даних відсутні підстави для посилань в подальшому на відомості, що можуть мати вплив або на віднесення належного йому нерухомого майна до об`єкта оподаткування взагалі, або ж на розмір ставки податку.
Враховуючи, що під час розгляду справи позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження того, що вказане приміщення використовується для промислового виробництва, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо розповсюдження на нього пільги, встановленої пунктом "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України.
Відтак, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення № 0409870313 від 11.112.2024 року є правомірним та скасуванню не підлягає.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Інформація про учасників справи:
Позивач: Мале колективне сільськогосподарське підприємство "ШЛЯХБУД" (24600, Вінницька обл., Тульчинський р-н, смт. Крижопіль, вул. Залізної Дивізії, буд. 34, код ЄДРПОУ 03579348) 
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (21018, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, код ЄДРПОУ ВП 44069150)
Повний текст рішення виготовлено 18.05.2026.

Суддя Комар Павло Анатолійович