ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" квітня 2026 р. Справа№ 911/3982/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А. 
Кропивної Л.В. 

при секретарі судового засідання Муковоз В.І., 
за участю представників:
від прокуратури - Попельнюк В.В.,
від позивачів - представники не прибули,
від відповідача - Биструшкін О.С., 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОРІЯ" на ухвалу Господарського суду Київської області від 27.02.2026 про забезпечення позову у справі №911/3982/25 (суддя Ярема В.А.) за позовом Керівника Бучанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі 1) Фонду державного майна України, 2) Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОРІЯ" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та припинення володіння гідротехнічною спорудою.
ВСТАНОВИВ наступне.
30.12.2025 з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" у формі електронного документа до Господарського суду Київської області подано заяву Керівника Бучанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (ідентифікаційний код 00032945), Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) (ідентифікаційний код 00022533) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОРІЯ" (ідентифікаційний код 20584150) (далі - ТОВ "ГЛОРІЯ"/відповідач) про:
- усунення перешкоди у здійсненні державою в особі Фонду державного майна України та Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) права користування та розпоряджання державним майном, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ТОВ "ГЛОРІЯ" на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 359957532210 - гідротехнічну споруду, згідно опису об`єкта: гідротехнічна споруда №1, водозапірна споруда №2, рибоприймальник №3, І - дорожнє покриття, розташовану за адресою: Київська область, Бородянський район, село Пороскотень, вул. Дачна, буд. 1-А, із закриттям розділу Державного реєстру прав щодо цього об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 359957532210 (далі - спірне нерухоме майно);
- припинення володіння ТОВ "ГЛОРІЯ" гідротехнічною спорудою (реєстраційний номер нерухомого майна: 359957532210; згідно опису об`єкта: гідротехнічна споруда № 1, водозапірна споруда №2, рибоприймальник №3, І - дорожнє покриття, що знаходиться по вул. Дачній, 1-а, в с. Пороскотень Бучанського району Київської області).
Вказані вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем існуючого права держави на спірне нерухоме майно через здійснення безпідставної державної реєстрації в ДРРП права приватної власності за відсутності для цього будь-яких правових підстав.
25.02.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від Керівника Бучанської окружної прокуратури надійшла заява про забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на гідротехнічну споруду, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером 359957532210, який знаходиться по вул. Дачній, 1-а в с. Пороскотень Бучанського району Київської області, розташований на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером: 3221055501:01:001:0426, згідно опису об`єкта складається з: №1 гідротехнічної споруди, №2 водозапірної споруди, №3 рибоприймальника, І - дорожнього покриття, що перебуває у приватній власності ТОВ "ГЛОРІЯ".
Відповідну заяву обґрунтовано, зокрема, таким:
- перебування гідротехнічних споруд у приватній власності суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди;
- ураховуючи відсутність будь-яких договірних відносин між позивачем (як уповноваженим державою органом) та відповідачем з приводу відчуження спірного нерухомого майна, а також будь-яких інших рішень уповноважених державою органів про передачу спірного майна у власність відповідача чи будь-якої іншої особи, даний об`єкт нерухомого майна не вибував з володіння їх власника - держави, а первісну державну реєстрацію права приватної власності на цей об`єкт за ТОВ "ГЛОРІЯ" здійснено за відсутності передбачених законом підстав та відповідних правовстановлюючих документів чи документів, на підставі яких у останнього могло виникнути таке право.
Так, за доводами прокурора, оскільки розгляд справи №911/3982/25 з належним суб`єктним складом та виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач зареєстроване право власності на спірну гідротехнічну споруду на момент ухвалення судового рішення, застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірне нерухоме майно безпосередньо пов`язане із предметом позову та забезпечить реальне виконання судового рішення у разі його задоволення.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.02.2026 у справі №911/3982/25 заяву Керівника Бучанської окружної прокуратури про забезпечення позову задоволено частково; до набрання законної сили рішенням суду у господарській справі №911/3982/25 заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "ГЛОРІЯ" (ідентифікаційний код 20584150) відчужувати належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 359957532210 - гідротехнічну споруду, згідно опису об`єкта: гідротехнічна споруда №1, водозапірна споруда №2, рибоприймальник №3, І - дорожнє покриття, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, село Пороскотень, вулиця Дачна, будинок 1А; в решті вимог заяви Керівника Бучанської окружної прокуратури про забезпечення позову відмовлено.
Постановляючи вказану ухвалу місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що:
перебування вказаного вище об`єкта нерухомого майна, яке є предметом спору цій справі, у власності ТОВ "ГЛОРІЯ" створює передумови для подальшої його передачі цією особою у власність іншим особам, відтак подальше відчуження та перереєстрація такого об`єкта нерухомого майна до закінчення розгляду цієї справи про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та припинення володіння гідротехнічною спорудою призведе до неможливості виконати рішення суду (у разі задоволення позову) та захистити права держави в межах одного судового провадження без нових звернень до суду;
наявність у ТОВ "ГЛОРІЯ" правомочностей власника спірного майна вказує на можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи судом до прийняття остаточного рішення, розпорядитися цим майном на користь третіх осіб, і за таких умов вимога щодо обов`язкового надання позивачем доказів на підтвердження намірів про відчуження спірного майна, враховуючи наявність у нього права розпорядитися ним у будь-який момент, свідчила б про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересів сторін, а також враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, місцевий господарський суд виснував, що їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження у користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення власника (відповідача) та інших осіб права користування ним.
За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви Керівника Бучанської окружної прокуратури та забезпечення вказаного позову до набрання рішенням законної сили шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "ГЛОРІЯ" (ідентифікаційний код 20584150) відчужувати майно, яке є предметом спору у цій справі.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу в частині задоволення заяви про забезпечення позову та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на наступне:
порушення судом пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, оскільки застосовано такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно у справі, в якій не заявлено майнову вимогу;
заява про забезпечення позову подана за межами встановленого судом строку;
суд вжив заходів забезпечення позову без відповідної заяви учасника справи.
прокуратурою не доведена дійсна необхідність забезпечення позову у даній справі - не надано таких доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
В судове засідання прибув представник апелянта - відповідача у справі та надав пояснення, якими підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник прокуратури надав пояснення, якими заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.
Позивачі правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного документу (ухвали суду від 16.03.2026) до електронних кабінетів позивачів.
Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від позивачів до суду не надійшло.
Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.
Враховуючи належне повідомлення позивачів, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову унормовані у статті 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями частини 1 якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (пункт 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі №914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).
Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Предметом розгляду цієї справи по суті є вимоги про усунення перешкоди у здійсненні державою в особі Фонду державного майна України та Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) права користування та розпоряджання державним майном та припинення володіння ТОВ "ГЛОРІЯ" гідротехнічною спорудою.
Як слідує зі змісту доданої до позовної заяви Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта - юридичної особи з ідентифікаційним кодом 20584150, вказана юридична особа, ТОВ "ГЛОРІЯ" є власником нерухомого майна, вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні, а також про припинення володіння яким відповідачем заявлено прокурором згідно позову у цій справі, а саме: об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 359957532210 - гідротехнічна споруда, згідно опису об`єкта: гідротехнічна споруда №1, водозапірна споруда №2, рибоприймальник №3, І - дорожнє покриття, розташований за адресою: Київська область, Бородянський район, село Пороскотень, вул. Дачна, буд. 1А.
Так, перебування вказаного вище об`єкта нерухомого майна, що є предметом спору цій справі, у власності ТОВ "ГЛОРІЯ" створює передумови для подальшої його передачі цією особою у власність іншим особам, відтак подальше відчуження та перереєстрація такого об`єкта нерухомого майна до закінчення розгляду цієї справи про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та припинення володіння гідротехнічною спорудою призведе до неможливості виконати рішення суду (у разі задоволення позову) та захистити права держави в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.
Крім цього, наявність у ТОВ "ГЛОРІЯ" правомочностей власника спірного майна вказує на можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи судом до прийняття остаточного рішення, розпорядитися цим майном на користь третіх осіб, і за таких умов вимога щодо обов`язкового надання позивачем доказів на підтвердження намірів про відчуження спірного майна, враховуючи наявність у нього права розпорядитися ним у будь-який момент, свідчила б про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Подібний висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
В свою чергу, доводи скаржника про не надання прокуратурою доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, відхиляються колегією суддів. 
Стосовно визначеного місцевим господарським судом заходу забезпечення, колегія суддів зазначає таке.
Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та може полягати у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.
Водночас заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном, тобто обидва способи (арешт та відчуження), будучи різними у виконанні, за правовою сутністю обмежують права особи розпоряджатися спірним майном, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.
З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересів сторін, а також враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження у користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення власника (відповідача) та інших осіб права користування ним.
За таких обставин, суд дійшов до правильного висновку про часткове задоволення заяви Керівника Бучанської окружної прокуратури та забезпечення вказаного позову до набрання рішенням законної сили шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "ГЛОРІЯ" (ідентифікаційний код 20584150) відчужувати майно, яке є предметом спору у цій справі, а саме: об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 359957532210 - гідротехнічну споруду, згідно опису об`єкта: гідротехнічна споруда №1, водозапірна споруда №2, рибоприймальник №3, І - дорожнє покриття, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, село Пороскотень, вулиця Дачна, будинок 1А.
Висновуючи вказане, суд, з урахуванням балансу інтересів сторін, правомірно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, оскільки такий захід може призвести до порушення права власника та/або інших осіб (орендарів) на використання належним йому майном.
Схожі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11.03.2024 у справі №904/4790/21 (904/4847/23) та від 19.02.2021 у справі №643/12369/19.
Стосовно доводів скаржника про те, що суд вжив заходів забезпечення позову без відповідної заяви учасника справи, оскільки прокурор у заяві просив накласти арешт, тоді як судом заборонено відповідачу відчужувати спірне майно, слід зазначити наступне. 
Верховний Суд у постанові від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19 звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.
Отже, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.
З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження гідротехнічної споруди.
Щодо посилань скаржника на порушення судом пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, оскільки застосовано такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно у справі, в якій не заявлено майнову вимогу, слід зазначити таке.
У п. 4.8 постанови Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20 міститься висновок, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (до такого висновку дійшов Верховний Суду в пункті 8.9 постанови Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20 та у пункті 22 постанови від 25.09.2020 у справі № 925/77/20).
Колегія суддів вказує, що хоча у даній справі й пред`явлено вимоги немайнового характеру - про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні, а також про припинення володіння відповідачем нерухомим майном, вжиття судом заходів забезпечення шляхом заборони вчинення дій щодо такого майна є цілком обґрунтованим, оскільки такі заходи стосуються майна, належного до предмета спору.
Відповідно колегія суддів не вбачає порушення місцевим господарським судом пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України.
Також, Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів скаржника про те, що заява про забезпечення позову подана за межами встановленого судом строку.
Так, в апеляційній скарзі апелянт вказує, що у відповідності з пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду Київської області від 30.12.2025 року у даній справі №911/3982/25 прокурор та позивач вправі надати суду у письмовій формі у строк до 02.02.2026: додаткові докази по справі (за наявності) разом з доказами направлення копій вказаних доказів іншій стороні; заяви та клопотання, які відповідно до ст. 182 ГПК України мають бути вирішені у підготовчому засіданні (за наявності) разом з доказами направлення копій вказаних заяв та/чи клопотань на адресу іншої сторони.
Разом з тим, Керівник Бучанської окружної прокуратури звернувся із заявою про забезпечення позову у цій справі 25.02.2026 року, тобто поза межами встановленого судом строку для подання даної заяви.
Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Отже, апелянт невірно вказує про те, що заява про забезпечення позову мала бути подана у строк, встановлений в ухвалі Господарського суду Київської області від 30.12.2025 року у даній справі №911/3982/25.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника - відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОРІЯ" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 27.02.2026 про забезпечення позову у справі №911/3982/25 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова (враховуючи перебування судді Руденко М.А. у відрядженні з 15.04.2026 по 28.04.2026 та у відпустці з 29.04.2026 по 01.05.2026) складена: 04.05.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Руденко

Л.В. Кропивна