ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4805/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача: Монько Є.М.
від відповідача: Дєлов В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  
Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025р. 
(суддя Юзіков С.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено 08.12.2025р.) 
у справі 
за позовом Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валеобуд"
про стягнення штрафних санкцій 
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валеобуд", про стягнення штрафних санкцій (пені) за Договором підряду №400823 від 15.08.2023р., у розмірі 696 735,03 грн..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач несвоєчасно виконав зобов`язання за Договором підряду №400823 від 15.08.2023, предметом якого є реконструкція ПЛ-0,4кВ ТП-66 із заміною неізольованого проводу на СІП з реконструкцією ТП-66. Строк закінчення робіт, встановлений Додатковою угодою №5 від 02.12.2024, сплив 15.12.2024, проте фактично роботи були здані лише 31.12.2024, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) від 31.12.2024. На підставі п. 7.2 Договору Позивач нарахував Відповідачеві 648 125,61 грн пені за період з 16.12.2024 по 31.12.2024 та на підставі п. 7.6 (п. 5.20) Договору — 48 609,42 грн пені за порушення строку надання Актів за аналогічний період.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025р. у справі № 904/4805/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Валеобуд" на користь Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 194 437 грн. 68 коп. – пені, 7 777 грн. 51 коп. - судового збору. У решті позову відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", через систему "Електронний суд", звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025р. у справі № 904/4805/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, про стягнення 502 297,35 грн. неустойки та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнитив повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Скаржник вважає рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру неустойки на 70% необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Суд першої інстанції, зменшуючи розмір неустойки, послався на виконання зобов`язання (хоч і з порушенням строку), незначний період прострочення (16 днів), статус Відповідача як підприємства критичної інфраструктури та відсутність збитків у Позивача. Скаржник вважає такі висновки помилковими та такими, що не враховують специфіку спірних правовідносин.
Предметом Договору підряду №400823 була реконструкція повітряної лінії електропередачі (ПЛ-0,4кВ від ТП-86). Строк закінчення робіт, встановлений Додатковою угодою №5, сплив 15.12.2024, фактично роботи були здані лише 31.12.2024. Хоча прострочення склало 16 днів, суд не врахував, що цей період припав на грудень — період максимальних навантажень на енергосистему та найвищих ризиків ворожих атак на енергетичну інфраструктуру. Затримка введення об`єкта в експлуатацію саме в зимовий період для Позивача як оператора системи розподілу у прифронтовому регіоні створює підвищені операційні ризики, а кожен день прострочення в таких умовах є загрозою стабільності енергопостачання споживачів. Тому посилання суду на «незначність» прострочення є недоречним у контексті забезпечення енергетичної безпеки. Зменшення неустойки на 70% фактично нівелює відповідальність Підрядника за порушення строків у критично важливий період.
Скаржник зазначає, що суд безпідставно надав перевагу інтересам Відповідача, посилаючись на його статус підприємства критичної інфраструктури, але проігнорував аналогічний статус Позивача - АТ «Запоріжжяобленерго», яке є стратегічно важливим підприємством, що забезпечує життєдіяльність прифронтової області. Несвоєчасне виконання робіт призвело до зриву планових показників Інвестиційної програми Позивача та змусило його працювати в умовах підвищеного ризику аварійних ситуацій на застарілому обладнанні в розпал опалювального сезону. Ці обставини є істотними і свідчать про те, що інтерес Позивача у своєчасному виконанні робіт був надзвичайно високим.
Апелянт вказує на неправильне застосування судом ст. 551 ЦК України. Посилання суду на відсутність «прямих збитків» суперечить ч. 1 ст. 550 ЦК України, відповідно до якої право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відсутність точно обчислених грошових збитків не означає відсутність негативних наслідків для Позивача - ризиків надійності, репутаційних втрат, порушення графіків ремонтних програм, - які покриваються саме неустойкою. Зменшення пені на 70% є надмірним втручанням суду в право Позивача на компенсацію цих нематеріальних втрат.
Скаржник також посилається на принцип свободи договору та комерційні розрахунки сторін. Сторони є професійними учасниками ринку. Укладаючи Договір та численні додаткові угоди до нього, якими неодноразово продовжувалися строки виконання робіт, Відповідач був обізнаний зі своїми можливостями та ризиками. Погоджуючись на кінцевий термін 15.12.2024р., Відповідач усвідомлював розмір відповідальності, встановлений п. 7.2 та п. 7.6 Договору. Загальна ціна Договору складає понад 8,2 млн грн, а заявлена до стягнення сума штрафних санкцій (696 735,03 грн.) складає близько 8,5% від ціни Договору, що, на думку апелянта, є адекватною та ринковою мірою відповідальності, яка не має ознак надмірності чи карального характеру. Зменшення судом цієї суми до 194 тис. грн. (що складає близько 2,3% від ціни договору) перетворює відповідальність на символічну, що суперечить принципам, закладеним у ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору. Фінансові труднощі чи організаційні прорахунки Відповідача є його підприємницьким ризиком і не повинні перекладатися на Позивача.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валеобуд", через систему "Електронний суд" подало додаткові пояснення (що за своєю суттю є відзивом на апеляційну скаргу), в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025 р. по справі 904/4805/25 залишити без змін.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. (доповідач), судді – Дармін М.О., Іванов О.Г..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2026р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/4805/25. 
Матеріали справи № 904/4805/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2026р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025р. у справі № 904/4805/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків. 
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.02.2026р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 27.05.2026р.. 
Від представника Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026р. судове засідання у справі № 904/4805/25, призначене на 27.05.2026р. о 17:00 год, вирішено провести з представником Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС. 
У судовому засіданні 27.05.2026р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

15.08.2023 Акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (Замовник, Позивач) з Товариством з обмеженою відповідальністю "Валеобуд" (Підрядник, Відповідач) укладено договір підряду №400823.
Відповідно до умов Договору:
1.1. За цим Договором Підрядник зобов`язується на свій ризик виконати та здати Замовнику в установлений договором строк закінчені роботи, зазначені в пункті 1.2 цього договору, а Замовник - прийняти і оплатити такі роботи.
1.2. Предметом цього договору є Роботи: "Реконструкція ПЛ-0,4кВ ТП-66 із заміною неізольованого проводу на СІП з реконструкцією ТП-66" (надалі за текстом договору - об`єкт/роботи), (шифр проекту 0.66.2023.06.00-ЕП).
Власником результату виконаних робіт (об`єкта) є Замовник. 
Код згідно з національним класифікатором України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 45000000-7 Будівельні роботи та поточний ремонт.
5.1. Строк початку виконання робіт - дата укладення цього договору. Строк (термін) виконання робіт, узгоджується замовником та підрядником в графіку виконання робіт, який є додатком № 2 до цього договору і його невід`ємною частиною. Строк (термін) закінчення робіт (завершення будівництва) - 20.12.2023.
5.2. Здавання-приймання виконаних робіт (етапів) здійснюється спільно уповноваженими представниками сторін після виконання робіт (етапів) за актами приймання виконаних будівельних робіт, складеними за формою КБ-2в та довідкою КБ-3. При готовності певного закінченого обсягу робіт, підрядник надає замовнику на цей обсяг акти приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3), не пізніше 25 числа поточного місяця. Якщо до наданих актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) у замовника виникають зауваження та підрядник не встигає виконати коригування форм відповідно зауваженням до 25 числа поточного місяця, ці обсяги виконаних будівельних робіт підлягають перенесенню до актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) наступного місяця. Прийняті без зауважень акти приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) і довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) Сторони підписують до кінця звітного місяця. 
При надані замовнику актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) підрядник вказує фактичні обсяги виконаних робіт, використаних матеріалів, машин та механізмів. 
При оформленні актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) на демонтажні роботи, підрядник надає акт здачі-приймання на склад замовника матеріалів та устаткування від демонтажу, оформлений відповідно до пункту 5.7 цього договору.
7.2. За порушення строків (термінів) виконання робіт (етапів) з підрядника стягується пеня у розмірі 0,5% вартості робіт з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. 
7.6. У випадку порушення Підрядником строку надання Актів КБ-2в та Довідок КБ-3, визначеного у п. 5.20 цього Договору, Підрядник сплачує неустойку у розмірі 0,1% від вартості звітного етапу Робіт, за яким допущено прострочення у наданні документів, за кожен день прострочення. 
10.1. Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками Сторін та діє до 19.01.2024. 
У разі розірвання договору у випадках, вказаних пп. 6.2.1, 6.2.7, 6.2.8 договір вважається розірваним з дати, вказаної в повідомленні про розірвання цього договору. При цьому, факт розірвання цього договору не звільняє від відповідальності за порушення зобов`язання (пункт 10.1 договору у редакції додаткової угоди №1 від 20.12.2023).
Сторони Додатковими угодами № 1 від 20.12.2023, № 2 від 27.03.2024, № 3 від 20.06.2024 неодноразово погоджували внести зміни до п. 5.1 Договору щодо строку (терміну) закінчення робіт (завершення будівництва). 
Додатковою угодою № 4 від 02.07.2024 Сторони погодили змінити положення Договору, виклавши його наступні пункти в такій редакції:
"3.1. Ціна цього договору без ПДВ становить 6 835 226,65 грн., крім того ПДВ в розмірі 1 367 045,33 грн. 
Загальна ціна Договору з ПДВ 8 202 271,98 грн."
Відповідно до Додаткової угоди № 5 від 02.12.2024:
"5.1. Строк початку виконання робіт - дата укладення цього договору. 
Строк (термін) виконання робіт, узгоджується замовником та підрядником в графіку виконання робіт, який є додатком № 2 до цього договору і його невід`ємною частиною. Строк (термін) закінчення робіт (завершення будівництва) – 15.12.2024".
За твердженнями Позивача, Відповідач із запізненням виконав та здав роботи на загальну суму 8 101 570,15 грн, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) від 31.12.2024.
Відповідно до календарного графіку виконання робіт на об`єкті термін виконання здачі робіт: 15.12.2024.
Отже, за твердженнями Позивача Відповідач не виконав умови договору в частині дотримання строку виконання робіт.
05.08.2025 Позивач направив Відповідачеві претензію за вих. №008.1-32/550 на суму 648 125,61 грн. про сплату пені на підставі п. 7.2 Договору, та 48 609,42 грн. – пені на підставі п. 7.20 Договору у зв`язку з несвоєчасним виконанням робіт, передбачених Договором.
Відповідач у відповіді на претензію повідомив, що Позивач був проінформований, що роботи за Договором №400823 від 15.08.2023 були виконані вчасно відповідно до Додаткової угоди №5 від 02.12.2024, Акти направлені на перевірку, що підтверджується постійними перемовинами та переписками. Відповідно до п. 7.7 Договору Сторони погодились, що у випадку неналежного виконання договірних зобов`язань Підрядником, Замовник в односторонньому порядку вираховує (утримує) суму штрафних санкцій/збитків, що підлягають сплаті Підрядником згідно умов Договору, із сум належних до оплати Підряднику за виконані ним Роботи. Що не було зроблено Замовником під час підписання Угоди про здійснення розрахунків за Договором 400823 від 31.12.2024. Крім того, остаточні акти приймання-передачі робіт підписані Замовником без зауважень та будь-яких заперечень щодо строків або якості робіт, попри наявність окремих усних дискусій щодо завершення етапів. 
З посиланням на п. 7.2. Договору, Позивач нарахував Відповідачеві 648 125 грн. 61 коп. – пені за період з 16.12.2024 по 31.12.2024 та 48 609 грн. 42 коп. – пені за порушення строку надання Актів за період з 16.12.2024 по 31.12.2024.
Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 15.08.2023 між сторонами було укладено Договір підряду №400823, за умовами якого Підрядник зобов`язався на свій ризик виконати та здати Замовнику в установлений договором строк закінчені роботи з реконструкції ПЛ-0,4кВ ТП-66. Сторони неодноразово продовжували строк закінчення робіт, і відповідно до Додаткової угоди №5 від 02.12.2024 кінцевий строк завершення будівництва було встановлено 15.12.2024. Суд першої інстанції відхилив доводи Відповідача стосовно передачі Позивачеві актів прийому-передачі у строк до 15.12.2024, оскільки ці обставини жодним доказом не підтверджені. Водночас суд встановив, що Позивач помилково включив до періоду нарахування день підписання акту прийому-передачі, що не відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, і здійснив перерахунок пені: за п. 7.2 Договору за період з 16.12.2024 по 30.12.2024 — 607 617,76 грн, за п. 5.20 Договору за аналогічний період — 40 507,85 грн. Визнавши вимогу про стягнення пені обґрунтованою, суд, разом з тим, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 70% на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, врахувавши, що підприємство Відповідача є підприємством критичної інфраструктури, зобов`язання перед Позивачем виконано у повному обсязі, відсутні докази завдання Позивачеві збитків саме в результаті порушення Відповідачем умов договору, відсутній в діях Відповідача прямий умисел, спрямований на порушення зобов`язання, а пеня не є основною заборгованістю. Судовий збір покладено на Відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, з посиланням на правову позицію Верховного Суду.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Предметом спору у цій справі є стягнення з Відповідача на користь Позивача 696 735,03 грн. пені. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором підряду №400823 від 15.08.2023р., в частині строків (термінів) виконання робіт (етапів).
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025р. у справі № 904/4805/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Валеобуд" на користь Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" 194 437 грн. 68 коп. – пені, 7 777 грн. 51 коп. - судового збору. У решті позову відмовлено. 
При цьому, оцінивши в сукупності доводи сторін, розрахунок суми пені та періоди прострочення, суд першої інстанції вирішив зменшити суму нарахованої Позивачем пені на 70 %, тобто до 194 437,00 грн., з огляду на те, що підприємство Відповідача є підприємством критичної інфраструктури, зобов`язання перед Позивачем виконано у повному обсязі, відсутні докази завдання Позивачеві збитків саме в результаті порушення Відповідачем умов договору, відсутній в діях Відповідача прямий умисел, спрямований на порушення зобов`язання, а пеня не є основною заборгованістю. 
Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині відмови у стягненні суми пені, у розмірі 502 298,03 грн., у зв`язку зі зменшенням судом її розміру, а відтак, враховуючи, що рішення в частині часткового задоволення вимог сторонами не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.
Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги Позивача дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки на 70 %, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.
Порушенням зобов`язання, на підставі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК).
Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст. 550 ЦК України).
Пунктом 7.2 Договору передбачено, що за порушення строків виконання робіт з Підрядника стягується пеня у розмірі 0,5% вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення. Пунктом 7.6 Договору передбачено, що у випадку порушення Підрядником строку надання Актів КБ-2в та Довідок КБ-3 Підрядник сплачує неустойку у розмірі 0,1% від вартості звітного етапу робіт за кожен день прострочення.
Матеріалами справи підтверджено обставини порушення Відповідачем строків виконання робіт за Договором підряду №400823 від 15.08.2023р..
Суд першої інстанції встановив, що Позивач помилково включив до періоду нарахування день підписання акту прийому-передачі, що не відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, і здійснив перерахунок пені: за п. 7.2 Договору, за період з 16.12.2024р. по 30.12.2024р. (виключивши день підписання акту), - 607 617,76 грн., за п. 5.20 Договору, за аналогічний період - 40 507,85 грн.
Відповідачем було подано суду клопотання про зменшення розміру неустойки на 90%, мотивоване тим, що Позивачеві не було завдано прямих збитків майнового характеру. При цьому, розмір заявлених штрафних санкцій – майже в 7 разів перевищує очікуваний прибуток Відповідача, що є вкрай диспропорційним, з огляду на незначний період прострочення – всього лише 16 днів. Наразі, поточний стан Відповідача є негативним, попри значну інтенсивність роботи і наявність поточних зобов`язань за укладеними договорами підряду на загальну суму понад 500 млн. грн, Відповідач на даний момент має скрутне фінансове становище, адже в переважній більшості діючих договорів строки виконання робіт, а отже і їх оплати, припадають на другу половину поточного року. Так, за даними офіційної фінансової звітності за півріччя поточного року Відповідач має збиток понад 3,2 млн. грн., грошові активи Відповідача складають лише 1,2 млн. грн. Отже, застосування неустойки не стимулюватиме належне виконання зобов`язань, а підриватиме платоспроможність Відповідача, який до того ж має статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
У поданому до суду першої інстанції запереченні на зменшення пені, Позивач зазначив, що повне стягнення неустойки обґрунтовується винятковими обставинами, пов`язаними зі статусом самого Позивача як оператора системи розподілу та об`єкта критичної інфраструктури, що функціонує на прифронтовій території Запорізької області. Позивач, як оператор системи розподілу, внаслідок прострочення Відповідача зазнав значних непрямих та відкладених збитків, які важко обрахувати у вигляді прямої фінансової втрати, але які є абсолютно реальними. Статус критично важливого підприємства не є індульгенцією від невиконання договірних зобов`язань, а навпаки, покладає на його носія підвищений обов`язок щодо договірної дисципліни, надійності та відповідальності, особливо при виконанні робіт для іншого суб`єкта критичної інфраструктури. Позивач є ключовим елементом критичної інфраструктури в прифронтовій зоні. На відміну від Відповідача, який є комерційною підрядною організацією, Позивач є оператором системи розподілу електроенергії в Запорізькій області. Позивач несе пряму відповідальність за стабільне функціонування систем життєзабезпечення цілого регіону.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Застосоване у ст. 551 ЦК України словосполучення "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022р. у справі №910/15705/21, від 01.02.2023р. у справі №914/3203/21, від 22.05.2024р. у справі №911/95/20, від 18.12.2024р. у справі №921/320/24).
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), тощо (постанова Верховного Суду від 03.12.2024р. у справі №909/321/24).
Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з Відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 ст. 3 ЦК України) та засадах господарського судочинства, визначених ст. 2 ГПК України.
Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника ( спонукання до належного виконання зобов`язання ) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до ст. 3 ЦК України, одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018р. у справі № 913/89/18, від 04.12.2018р. у справі № 916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі № 904/5830/18.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відтак, як слушно зауважив місцевий господарський суд - застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначила, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі (пункт 8.22).
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків (п. 8.23).
Водночас, у п. 8.24 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч.3 ст. 551 ЦК про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Висновки про те, що застосування таких заходів відповідальності як стягнення неустойки має на меті забезпечити компенсаційний, а не каральний характер, містяться також у постановах Верховного Суду від 08.10.2020р. у справі №904/5645/19 та від 14.04.2021р. у справі №922/1716/20.
Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст.ст. 86, 210 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах: від 05.09.2023р. у справі №907/583/22, від 28.11.2023р. у справі №916/1504/22, від 03.12.2024р. у справі №904/872/24, від 03.12.2024р. у справі №909/321/24, тощо.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024р. у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку ст.ст. 86, 210, 237 ГПК України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 551 ЦК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
У постанові від 24.02.2021р. зі справи №924/633/20 Верховний Суд зазначив про те, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання договірного обов`язку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Зменшення неустойки є протидією необґрунтованого збагачення однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення неустойки направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладені договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
З урахуванням наведених вище висновків, апеляційний суд зауважує, що у даній справі Скаржник в апеляційній скарзі вказує на неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 551 ЦК України, в яких визначено право суду на зменшення штрафу заявленого до стягнення. Водночас, Скаржник не враховує, що таке право суду реалізується судом зважаючи на відповідні положення процесуального законодавства з урахуванням фактичних встановлених судом обставин.
Так, у справі, що розглядається, приймаючи рішення про наявність підстав для зменшення розміру пені до 70% місцевим господарським судом враховано та взято до уваги, що підприємство Відповідача є підприємством критичної інфраструктури, зобов`язання перед Позивачем виконано у повному обсязі, відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання Позивачеві збитків саме в результаті порушення Відповідачем умов договору, відсутність в діях Відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, що пеня не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі.
Отже, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, оскільки присудження до стягнення 30 % від належної до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання Відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення.
У контексті доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що у розгляді справи місцевий господарський суд реалізував надане право та зменшив розмір пені на 70% за наслідками аналізу, оцінки доказів та дослідження конкретних обставин безпосередньо цієї справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025р. у справі № 904/4805/25 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 28.05.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов