Номер провадження 1-кп/754/662/26
Справа№754/1836/26
Вирок 
Іменем України

18 травня 2026 року 

м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №62025100130003851 від 01.07.2025 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, яку проходить на посаді стрільця 2 відділення охорони 1 взводу охорони 9 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 186 КК України, 
за участю сторони обвинувачення: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілого: ОСОБА_6 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_7 

ВСТАНОВИВ:
І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ (місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінальних правопорушень, форма вини і мотиви кримінальних правопорушень)
Стрілець 2 відділення охорони 1 взводу охорони 9 роти охорони 3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, у порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України « Про оборону України», ст. 1 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без поважних причин та дозволу відповідних командирів, в умовах воєнного стану, після закінчення відпустки 03.06.2025, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживав жодних заходів для повернення до військової частини за наявності реальної можливості, a також по теперішній час до військової частини НОМЕР_1 не повернувся.
15.12.2025 о 16 годині 45 хвилин ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за адресою: м. Київ, вул. Мілютенка, 28Б, каб. №26. 
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у нез`явленні вчасно без поважних причин на службу військовослужбовця тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім того, 15.12.2025 приблизно о 12 годині 02 хвилини, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 14Б в приміщенні магазину «Сільпо», ОСОБА_3 побачив на полиці каву розчинну Ambassador Crema Gold натурал. сублімовану, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, 15.12.2025 приблизно о 12 годині 02 хвилини, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 14Б, в приміщенні магазину «Сільпо», ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до полиці та взяв з неї каву розчинну Ambassador Crema Gold натурал. сублімов. у кількості 2 упаковки, загальною вартістю 1365 гривень 00 копійок без ПДВ, після чого пройшов повз касову зону, не розрахувавшись за неї, та направився до виходу з магазину, де його злочинні дії були викриті охоронцем, який висловив йому словесну вимогу зупинитися, а також, шляхом застосування фізичної сили, намагався зупинити ОСОБА_3 , однак останній почав чинити опір та, тримаючи вищевказане неналежне йому майно при собі, вийшов з приміщення магазину, тим самим відкрито викрав чуже майно в умовах воєнного стану, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД».
Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдавши ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» матеріальної шкоди на загальну суму 1365 грн, 00 коп., у зв`язку із чим ОСОБА_3 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
За сукупністю вчиненого, ОСОБА_3 обвинувачується у нез`явленні без поважних причин на службу вчасно військовослужбовця тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

ІІ. СТАТТІ (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно з ч.4 ст. 186 КК України кримінальна відповідальність настає за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану. 
Згідно з ч. 5 ст. 407 КК України кримінальна відповідальність настає за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

ІІІ. ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Доводи сторони обвинувачення
Загальна правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 09 лютого 2026 року старшим слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 та затверджений 09 лютого 2026 року прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 .
В судових дебатах прокурор вважав, що ним надано та судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті обставин кримінальних правопорушень, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності, а тому просив суд визнати ОСОБА_3 винним у пред`явлених обвинуваченнях: за ч. 5 ст. 407 КК України, призначивши покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, та ч. 4 ст. 186 КК України, призначивши покарання у вигляді семи років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України просив остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
Представник потерпілого ТОВ «Сільпо Фуд» - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд кримінального провадження без його участі та просив винести справедливе рішення на розгляд суду.
Доводи сторони захисту
Сторона захисту обвинуваченого ОСОБА_3 зауважила, що ОСОБА_3 визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, однак не погоджується з інкримінованим йому злочином за ч. 4 ст. 186 КК України та вважає, що достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження протиправних діянь, що містять ознаки складу саме цього злочину, сторона обвинувачення до суду не надала.
Захисник ОСОБА_7 звертав увагу на невірну правову кваліфікацію прокурором дій обвинуваченого, вважаючи, що всі докази у справі свідчать про вчинення ОСОБА_3 таємного, а не відкритого викрадення майна. 
Підсумовуючи сказане, захисник, не оспорюючи вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, просив перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч.4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст.185 КК України, та із застосуванням ч.1 ст.70, ст.75 КК України остаточно призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. 

ІV. ПОКАЗАННЯ ОБВИНУВАЧЕНОГО
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, а саме - визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та не визнав вину у кримінальному правопорушенні за ч. 4 ст. 186 КК України.
Щодо вчиненого кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України, то ОСОБА_3 вину визнав в повному обсязі, та підтвердив описані вище фактичні обставини, повідомив, що після відпустки вирішив ще трішки відпочити, а потім повернутися знову на військову службу.
Щодо обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_3 повідомив, що вину не визнає, оскільки насправді вчинив крадіжку, тобто таємне викрадення майна.
Обвинувачений надав суду показання, що 15.12.2025, перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо», що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 14Б, вирішив таємно викрасти дві упаковки кави Ambassador Crema Gold натурал. сублімов., оскільки перебував у скрутному фінансовому становищі. Обвинувачений стверджує, що охоронник магазину не бачив і не міг бачити, як ОСОБА_3 брав каву з полиці, оскільки в той час він перебував у іншій частині магазину. Також обвинувачений переконував суд, що охоронник ОСОБА_9 не бачив його й тоді, коли обвинувачений проходив повз зону кас, не сплативши за товар, тому не міг знати, що ОСОБА_3 насправді не оплатив товар. ОСОБА_3 повідомив, що охоронник без будь-яких пояснень та вимог почав застосовувати щодо нього фізичну силу. Не розуміючи такої поведінки охоронника, ОСОБА_3 поклав каву у візок, що стояв поруч, щоб вивільнити руки, відштовхнув охоронника, після чого забрав каву і покинув приміщення магазину. Обвинувачений у своїх поясненнях наполягав на тому, що був переконаний, що вчиняє крадіжку, яка є таємною для оточуючих. Чому саме охоронник ОСОБА_9 намагався його зупинити, обвинувачений не розуміє.
Незважаючи на те, що обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, не визнає, його винуватість повністю доводиться наданими стороною обвинувачення доказами, які досліджені та оцінені судом у чіткій відповідності із положеннями кримінального процесуального законодавства.

V. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ
Відповідно до положень ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст.84 КПК України).
Належними, відповідно до ст. 85 КПК України, є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ст. 86 ч.1 КПК України).
В цій справі з`ясовано, що фактичні обставини цього кримінального провадження є дійсними з огляду на сукупність таких доказів з числа регламентованих ст.84 КПК України, як-то: показання, документи.
1. ПОКАЗАННЯ
Відповідно до ч.1 ст.95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
В цій справі, особи, вказані в ч.1 ст.95 КПК України, щодо обставин кримінального провадження навели такі відомості, як-то:
1.1. Показання представника потерпілого
Представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді начальника охорони в магазині «Сільпо», що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська 14-Б. 15 грудня 2025 року він знаходився на роботі, десь після 12 години, до нього підійшов охоронець ОСОБА_9 та повідомив, що кілька хвилин перед цим намагався зупинити невідому особу чоловічої статі, яка вкрала дві пачки кави «Амбасадор», пояснив, що він намагався його наздогнати, однак невідомий чоловік зник з магазину разом з кавою. Потім вони викликали поліцію і разом з поліцейськими переглянули відеозаписи з камер відеоспостереження, на яких було зафіксовано подію кримінального правопорушення.
Каву обвинувачений до магазину не повернув, її вартість потерпілому не відшкодував.
На питання прокурора потерпілий повідомив, що обвинувачений пройшов повз охоронця з кавою в руках, не ховаючи її.

1.2. Показання свідка ОСОБА_9 .
Будучи допитаним у судовому засіданні, відповідно до вимог положень ст.352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок вказав таке.
Так, свідок ОСОБА_9 пояснив, що працює охоронником в магазині «Сільпо» за адресою: м. Київ, вул. Братиславська,14-Б. У день, коли відбулася подія (точної дати не пам`ятає), він був на роботі та стояв на посту охорони, побачив чоловіка з пакетами кави у руках, який підійшов на одну касу, потім пішов на іншу, а потім кинувся тікати повз каси до виходу з магазину, не розрахувавшись за товар. Свідок намагався його затримати, схопив «за грудки», чоловік кинув каву до возика для тварин і вибіг за скляні двері, потім повернувся, забрав каву і побіг. Свідок, з огляду на похилий вік, не міг наздогнати цього чоловіка, який відбіг на певну відстань, зупинився, повернувся до свідка, помахав пакетами кави, показав непристойний жест (середній палець руки) та втік. Охоронник підійшов до представника потерпілого (начальника служби охорони магазину ОСОБА_6 ) та повідомив про те, що сталося, і вони викликали працівників поліції. Працівники поліції затримали ОСОБА_3 приблизно через годину.

2. ДОКУМЕНТИ
Згідно зі ст.99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані); 2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії. Матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.
В ході судового розгляду даного кримінального провадження судом досліджено такі документи, у розумінні ст.99 КПК України.

2.1. Щодо вини обвинуваченого ОСОБА_3 увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, то крім визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні цього злочину, його вина також підтверджується такими доказами, дослідженими судом: 
-витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню №62025100130003851 від 01.07.2025 (Том 1 а.с. 103-105);
- матеріалами службового розслідування за фактом неповернення із щорічної відпустки до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 , до яких входять: витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2025 № 1472 про проведення службового розслідування; акт службового розслідування, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 12.06.2025; рішення командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності чи інші заходи впливу за результатами службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2025 №1472 «Про призначення службового розслідування», яким ОСОБА_3 оголошено сувору догану; наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2025 №525 про результати службового розслідування; доповідь про нез`явлення військовослужбовця ОСОБА_3 з відпустки від 03.06.2025 №609/6845; доповіді про правопорушення, яке містить ознаки кримінального правопорушення щодо ОСОБА_3 від 06.06.2025 №609/7043; рапорт ТВО командира НОМЕР_3 батальйону охорони майора ОСОБА_10 від 03.06.2025 про неповернення солдата ОСОБА_3 із щорічної відпустки до військової частини; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2025 №43 про зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу зазначеної військової частини, на всі види забезпечення; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2025 №52 про призначення ОСОБА_3 на посаду стрільця 2 відділення охорони 1 взводу охорони 9 роти охорони 3 батальйону охорони; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2025 №150 про вибуття ОСОБА_3 у відпустку з 19.05.2025 по 02.06.2025; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2025 №167, яким з 03.06.2025 ОСОБА_3 припинено виплату грошового забезпечення у зв`язку із неповерненням з відпустки; відпускний квиток солдата ОСОБА_3 від 18.05.2025; бланки отримання пояснення від 09.06.2025 від військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ; медична характеристика на військовослужбовця солдата ОСОБА_3 ; службова характеристика т.в.о. командира НОМЕР_3 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 на військовослужбовця солдата ОСОБА_3 від 05.06.2025, за якою останній відповідає займаній посаді; журнал доведення статей Кримінального кодексу щодо військових злочинів, згідно з яким ОСОБА_3 був обізнаний про кримінальну відповідальність за правопорушення, пов`язані із проходженням військової служби, зокрема, передбачені ст. 407 КК України (Том 1 а.с. 106-180).
2.2. Щодо вини обвинуваченого ОСОБА_3 увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, то його вина підтверджується такими доказами, дослідженими судом: 
- даними витягу з ЄРДР (Том 1 а.с. 102, 104, 105);
-даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.12.2025, поданої представником потерпілого - ОСОБА_6 , згідно з якою 15.12.2025, приблизно о 12:00 невстановлена особа, перебуваючи в магазині «Сільпо» за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 14-б, відкритим шляхом заволоділа товаром - дві упаковки кави Ambassador Crema Gold натурал. сублімов. 300 г, загальною вартістю 1365 грн. без ПДВ (Том 1 а.с. 181);
-даними протоколу огляду від 15.12.2025 приміщення магазину «Сільпо», що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 14-Б, з ілюстративними таблицями, яким встановлено, що вхід до даного приміщення здійснювався за допомогою розпашних металопластикових дверей із скляними вставками. При вході до приміщення наявний прохід до товарної зони по праву сторону від вхідних дверей та касова зона, яка складається з декількох кас по ліву сторону, посередині та під стінами розташовані стенди (полиці) з товарами різного типу та формату. Вхід облаштований протикражними решітками безпеки. В центральній частині магазину розташований стенд з кавовими товарами, на нижній полиці спостерігається стенд з кавою синього кольору марки Ambassador Crema Gold 300 грам з цінником 819 гривень, 00 копійок, за одну пачку. В магазині наявні камери відеоспостереження (Том 1 а.с. 182-187);
- довідкою вартості товарів від 15.12.2025 (Том 1 а.с. 192);
-даними протоколу огляду відеозапису від 15.12.2025, об`єктом якого є оптичний диск DVD-R марки «НР» 4.7, на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження, розташованих в приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 14Б з ілюстрованими таблицями. Оглянувши протокол та диск з відеозаписом, доданим до протоколу, суд встановив, що об 11:47:19 год. 15 грудня 2025 року об`єктивом відеокамери зафіксовано приміщення магазину «Сільпо» за адресою: місто Київ, вулиця Братиславська, 14Б, а саме вхідну зону, касові відділення та візки для товарів. Об 11:48:04 год. 15 грудня 2025 року у кадрі відеозапису видно громадянина ОСОБА_3 , одягненого у куртку чорного кольору, кофту чорного кольору, штани темно-зеленого кольору, взуття світло-коричневого кольору, який заходить до приміщення вищевказаного магазину, проходить по торговельній залі та роздивляється приміщення; об 11:48:13 год. громадянин ОСОБА_3 зникає з поля зору камери відеоспостереження в напрямку торговельної зони даного магазину. Далі об`єктивом відеокамери зафіксовано торгівельну залу даного магазину, у кадрі відеозапису видно громадянина ОСОБА_3 , який стоїть за табличкою з написом «снеки», присідає та бере з полиці товар у вигляді пакетів кави марки «Ambassador Crema Gold» в кількості дві штуки, йде у напрямку іншого відділення з вищезазначеним товаром у руках та зникає з поля зору камери відеоспостереження. О 12:00:42 год. у відділі солодощів та кави у кадрі відеозапису видно громадянина ОСОБА_3 , який стоїть і розглядає товари на полицях. Далі громадянин ОСОБА_3 прямує до іншого відділення, тимчасово зникаючи з поля зору камеру відеоспостереження. Далі об`єктивом відеокамери зафіксовано приміщення даного магазину, а саме касову зону. О 12:01:59 год. у полі зору камери відеоспостереження з`являється громадянин ОСОБА_3 із двома товарами магазину «Сільпо» у вигляді пакетів з кавою марки Ambassador Crema Gold в руках та прямує до виходу з вищезазначеного магазину, не розрахувавшись за вищезазначені товари та зникає з поля зору камери відеоспостереження. Далі об`єктивом відеокамери зафіксовано вхідну зону, касові відділення та візки для товарів, де з`являється громадянин ОСОБА_3 із двома товарами магазину «Сільпо» у вигляді пакетів з кавою марки а Ambassador Crema Gold в руках та прямує до виходу з вищезазначеного магазину, не розрахувавшись за вищезазначені товари, але його зупиняє працівник охорони магазину «Сільпо» та тримає за одяг, між ними виникає сутичка, в ході якої громадянин ОСОБА_3 кладе вищезазначені товари у візок, після чого працівник охорони його відпускає та штовхає до виходу з магазину, але громадянин ОСОБА_3 вихоплює вищезазначені товари з візка, вириває їх з рук працівника охорони та вибігає з вищезазначеного магазину, не розрахувавшись за товари (Том 1 а.с. 193-204, 209);
-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2026, згідно з яким свідок ОСОБА_9 впізнав на фото №3 ОСОБА_3 (Том 1 а.с. 205-208).
Під час судового розгляду судом досліджено та визнано належними і допустимими доказами документи, які стали підставою для проведення слідчих та процесуальних дій, прийняття рішень організаційного характеру (ухвали, постанови, клопотання, доручення, листи та інші). Досліджено дані, що характеризують особу обвинуваченого.
VІ. ОЦІНКА ДОКАЗІВ В РОЗРІЗІ ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ ПРОВАДЖЕННЯ
У кримінальному провадженні відносно фізичної особи, підлягають доказуванню:
(1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
(2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
(3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
(4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
(5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання (ст.91 КПК України).
Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно (ч.1 ст.23 КПК України).
Водночас, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, позаяк сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, що встановлено ст.22 КПК України, адже вони, в силу ст.26 КПК України, є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
В судовому засіданні судом забезпечено дотримання вимог ст. 22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені усі докази, надані сторонами, та за наслідками оцінки доказів, безпосередньо відображених у розділі V вироку, судом зроблено висновки.
а. Оцінка доказів за критерієм належності та допустимості
Згідно зі ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Наведені судом вище у розділі V вироку докази, згідно ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими.
Суд зауважує, що підстав для визнання доказів, відображених вище у вироку, недопустимими не установлено, оскільки не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження, регламентованих ст.87 КПК України. Учасниками провадження також не робилося заяв щодо недопустимості доказів.

Законодавець в ст.94 КПК України вказує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке є основою для прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні.
Оцінка доказів за внутрішнім переконанням віддзеркалює незалежність суду у здійсненні процесуальних функцій, оскільки за своїм змістом є впевненістю в тому, що судом надано правильну оцінку процесуальним джерелам доказів, засобам доказування і встановленим фактам, і що ухвалений із дотриманням правил ст.94 КПК України висновок щодо питань, які поставлені перед судом в кримінальному провадженні його учасниками, є правильним в контексті стандарту доведення поза розумним сумнівом винуватості (невинуватості) особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Такий стандарт доказування передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на недоведеності важливих для справи обставин або певних установлених судом обставинах, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення.
На думку суду, в даному випадку, у порядку ч.1 ст.92 КПК України, прокурор, за наслідками розгляду провадження, довів обставини, визначені ч.1 ст.91 цього Кодексу.
В тому числі такі висновки слідують саме з сукупності досліджених доказів судом, в т.ч. сукупності прямих (стосовно конкретного факту) доказів, які підтверджують вину обвинуваченого поза розумним, таких як відеозапис з камер спостереження магазину «Сільпо», показання свідка ОСОБА_9 , який був безпосереднім учасником події.
Так, на вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, вказує те, що він, пройшовши через касову зону та не розрахувавшись за товар, а саме за каву Ambassador Crema Gold натурал. сублімов. в кількості 2 штук, був викритий охоронником у його злочинній діяльності, на вимогу охоронника не зупинився, почав чинити фізичний опір та, утримуючи товар при собі, залишив магазин, не розрахувавшись за вказаний вище товар.
За таких обставин, враховуючи зазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст.94 КПК України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 та наявність в його діях складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
На переконання суду, з огляду на досліджені докази, не існує іншої версії подій, ніж та, що зазначена в обвинувальному акті, а тому вина ОСОБА_3 в інкримінованих правопорушеннях доведена поза розумним сумнівом.
VІІ. КВАЛІФІКАЦІЯ ДІЙ
Згідно зі ст.ст.2, 11 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Суд ураховує, що кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин:
1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;
2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.
Показання обвинуваченого, що він був переконаний, що вчиняє крадіжку і його дії були таємними для оточуючих, суд сприймає критично та розцінює їх як тактику захисту задля уникнення покарання.
Так, твердження обвинуваченого повністю спростовується дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_9 , який є охоронником магазину, побачив обвинуваченого під час його спроби викрасти товар та намагався завадити йому, зупинивши на виході з магазину. Показання свідка узгоджуються з іншими доказами та підтверджуються, зокрема, оглянутими відеозаписами з камер спостереження магазину «Сільпо», на яких чітко видно, як обвинувачений з двома пакетами кави проходить повз зону кас, але не розраховується і це бачить охоронник, який намагається зупинити обвинуваченого, між ними зав`язується штовханина, обвинувачений кидає пакети з кавою до візка, виходить за двері, потім повертається, забирає каву і зникає з місця злочину. 
Стала судова практика, висловлена, зокрема, у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», досить чітко визначає критерії відмежування складів злочинів, передбачених ст. 185 КК України (крадіжка) та ст. 186 КК України (грабіж).
Так відповідно до п. 3 згаданої Постанови грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. При цьому дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. 
На переконання суду, яке ґрунтується на об`єктивній оцінці досліджених доказів, обвинувачений, проходячи повз зону кас з товаром, за який він не заплатив і будучи зупиненим охоронником, не міг не усвідомлювати, що його викрили і його правопорушення стало очевидним для оточуючих, але незважаючи на це, не зупинився, не відмовився від свого злочинного наміру та все-таки заволодів викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, внаслідок чого кримінальне правопорушення, розпочати як крадіжка, переросло у відкрите викрадення чужого майна, тобто у грабіж.
Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на з ч. 4 ст. 186 на ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки судом встановлено саме наявність у обвинуваченого умислу на вчинення відкритого викрадення чужого майна.
При цьому, кваліфікуючою грабіж ознакою є вчинення її в умовах воєнного стану. Зазначена обставина є загально відомою та не потребує доведення, зважаючи на дату вчинення злочину.
Так, відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в державі неодноразово продовжувався, діє на теперішній час.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно без поважних причин на службу військовослужбовця тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, та за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.
VІІІ. ПОКАРАННЯ
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті), особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, санкцією ч.5 ст. 407 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Санкцією ч.4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що згідно зі ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України та за ч.4 ст. 186 КК України є тяжкими злочинами.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).
В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди
Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).
Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - часткове визнання обвинуваченим своєї вини, а саме вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та щире розкаяння у цьому злочині, яке полягає, зокрема, у визнанні обставин, регламентованих п.1 ч.1 ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 : він раніше не судимий, неодружений, жодних осіб на утриманні не має, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , на службі характеризується посередньо.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
При цьому суд також враховує обставини вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме - особливу зухвалість його поведінки та те, що будучи викритим охоронником, він мав можливість і підстави для відмови своїх злочинних намірів, але не припинив протиправні дії та завершив розпочатий злочин, що свідчить про чітку кримінальну спрямованість його поведінки. 
Крім того, суд враховує і посткримінальну поведінку ОСОБА_3 , а саме те, що він майнову шкоду потерпілому не відшкодував, вибачення не просив, не розкаявся.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 та ч.4 ст. 186 КК України.
Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 та ч.4 ст. 186 КК України, суд керується правилами призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбаченими ч.ч.1, 2 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, дійшовши висновку про необхідність і достатність призначення ОСОБА_3 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі.
На думку суду, призначене покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також є достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Суд не знаходить підстав для застосування у даній справі положень ст.ст. 69, 75 КК України. На переконання суду, виправлення  ОСОБА_3 неможливе без ізоляції від суспільства, а призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього кодексу.

IX. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ
Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Арешти на майно не накладалися.
Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати
Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
У даному кримінальному провадженні витрати на залучення експерта та викривачі- відсутні.
Запобіжні заходи
Під час досудового розслідування ОСОБА_3 15.12.2025 о 16 год. 45 хв. був затриманий, в порядку ст. 208 КПК України.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. 
Так, під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2025 (ЄУНСС: 754/20989/25) стосовно ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12.02.2026 року, який ухвалами суду було неодноразово продовжено.
Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - день за день.
Отже, у строк покарання, призначеного судом, необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з 15.12.2025 по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання: 
за ч.5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;
за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Строк відбування покарання  ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання - з 15.12.2025, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку - один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід  ОСОБА_3  у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Речові докази: цифровий DVD-R диск, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження, розташованих в приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 14Б, від 15.12.2025 - зберігати при матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_11