Справа № 766/19380/25
н/п 2/766/4196/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
Головуючого судді          Булах Є.М.
Секретар судового засідання         Кошева А.П.
Справа №766/19380/25; провадження №2/766/4196/26
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за
позовом: Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль», поданої представником за ордером Єрашовим Іллею Євгеновичем в інтересах позивача (ЄДРПОУ 00131771, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 1)
до
відповідачів:  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )
ОСОБА_2 (РНОКПП: не зазначено, місце реєстрації зазначене позивачем як останнє відоме: АДРЕСА_2 )
предмет та підстави позову: про стягнення боргу за спожиту теплову енергію
учасники справи: не з`явилися
негайно після закінчення судового розгляду по суті, ухвалив рішення про наступне та,
встановив:
І. Виклад позиції позивача.
31.12.2025 року представник АТ «Херсонська ТЕЦ» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якій, з урахуванням заяви про усунення недоліків, просив стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості в розмірі 186 856,85 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що здійснює постачання теплової енергії до нежитлових приміщень відповідачів, які згідно інформації з Дердавного реєстру речових прав на нерухоме майно є власниками магазину промислових товарів, за адресою: АДРЕСА_3 , опалювальною площею 103,9 кв.м. Відповідачі отримують теплову енергію, однак не оплачують отримані послуги, у зв`язку із чим у період з 01.03.2022 року по 31.03.2025 року у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 186 856,56 грн.
Оскільки відповідачі продовжують ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашають заборгованість, посилаючись на Закон України «Про теплопостачання», ст. 526 ЦК України, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

ІІ. Виклад позиції відповідачів.
08.05.2026 року через Електронний суд відповідачкою ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Вказала, що відповідачі ніколи не були абонентами АТ «Херсонська ТЕЦ», не мають особових рахунків, будь-яких договорів із позивачем, оскільки безпосередніми споживачами були орендарі приміщення. Їй не відомо про стан приміщення та якість теплопостачання. Вимога про солідарне стягнення заборгованості вважає неправомірною, оскільки відповідальність є дольовою, тощо. Просила застосувати до позовних вимог строки позовної давності.
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи.

ІІІ. Виклад позиції позивача у відповіді на відзив.
11.05.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому позивач не погоджується із позицією відповідача ОСОБА_3 викладеною у відзиві на позовну заяву, вважає відзив необґрунтованим з підстав викладених у відповіді на нього. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а відзив залишити без розгляду.

ІV. Процесуальні дії суду у справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.01.2026 року позовну заяву залишено без руху, позивачу/представнику надано 5-ти денний строк на усунення недоліків позову.
10.02.2026 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, яку відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції суду передано Головуючому у справі 11.02.2026 року. 
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.02.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 02.04.2026 року.
18.03.2026 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримав. Просив їх задовольнити. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.
01.04.2026 року від відповідача ОСОБА_3 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про відкладення(перенесення) розгляду справи, у зв`язку із необхідністю підготування відзиву на позовну заяву.
У зв`язку із перебуванням Головуючого на лікарняному, розгляд справи не відбувся. Судове засідання призначено на 03.06.2026 року.
08.05.2026 року відповідач через відповідач ОСОБА_3 через підсистему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву.
11.05.2026 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, у яких заперечував проти позиції висловленої відповідачем ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву. Позовні вимоги підтримав. Просив їх задовольнити. У раніше поданій заяві просив справу розглянути без участі представника позивача.
У час призначений для розгляду справи учасники справи не прибули. Про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.
Представник позивача, раніше надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 заяви про розгляд справи без її участі не подавала, однак раніше подала відзив на позовну заяву з висловленою позицією щодо заявленого позову.
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. Заяв та клопотань процесуального характеру до суду не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності, наявності відзиву відповідача ОСОБА_3 , суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

V. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.
Судом встановлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №369751519 від 14.03.2024 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 103,9 кв.м на праві приватної спільної часткової власності.
Згідно довідок про наявність послуги опалення у абонентів Херсонської ТЕЦ за березень 2022 року, грудень 2022 року (включено 04.12.2022 р. виключено 16.12.2022 р, включено 20.12.2022 р. виключено 24.12.2022 р, включено 26.12.2022 р), січень 2023 року, лютий 2023 року (відключено 24.02.2023 р), березень 2023 року (включено 27.02.2023 року), грудень 2023 року (включено 05.12.2023 р.), січень 2024 року, лютий 2024 року, березень 2024 року, листопад 2024 року (включено 22.11.2024 року), грудень 2024 року (включено 12.12.2024 р. відключено 01.12.2024, відключено 28.11.2024 р., включено 22.11.2024 р., 30.11.2024 р., включено 19.12.2024 р, включено 17.12.2024 року), січень 2025 року, лютий 2025 року, березень 2025 року вбачається, що опалення вмикалось згідно відповідного графіку включення опалення та виключалось.
За розрахунком спожитої теплової енергії за період з березня 2022 року по березень 2025 року ОСОБА_2 , обліковується заборгованість в загальному розмірі 186 856,85 грн. Наведено розрахунок обліку теплової енергії за адресою: АДРЕСА_3 .
З довідки щодо руху заборгованості ОСОБА_2 за період з 01.03.2022 року по 01.12.2025 року вбачається, що останнім жодної оплати не проведено.
Крім того, позивачем надано рахунки-акти за спожиту теплову енергію за період з березня 2022 року по березень 2025 року за номером 1009 відносно ОСОБА_3 та №975 відносно ОСОБА_2 . Розмір нарахованих сум у рахунках є ідентичним.
26.12.2025 року за вих. №03-1/2480 АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на адресу ОСОБА_2 надіслано вимогу про сплату заборгованості в розмірі 186 856,85 грн. за період з березня 2022 року по березень 2025 року у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.
Аналогічного змісту вимогу за вих. №03-1/2481 26.12.2025 року надіслано на адресу ОСОБА_1 .
Станом на час розгляду справи відповідачами доказів про погашення заборгованості у означений період не надано.
Стороною відповідача ОСОБА_3 заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог за період до 01.01.2023 року.

V. Оцінка Суду.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Згідно з ст. 1 Закону України "Про теплопостачання": постачання теплової енергії (теплопостачання) це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Споживач теплової енергії це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (п. 3 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 № 1198).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" , відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
За ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що основним обов`язком споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником (п. 4 Правил).
Отже, до обов`язків споживача теплової енергії належить своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Згідно з ч. 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії № 830 постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Крім того, вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.
Пунктом 8 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 передбачено, що постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами. Опалювальний період починається не пізніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8°С та нижче, а закінчується не раніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує 8°С.
За п. 9 Правил № 830 передбачено, що постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Відповідно до ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії.
Згідно з ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.
Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію ( ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").
За ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з п. 37 Правил № 830, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.
З огляду на викладене не заслуговують на увагу заперечення відповідачки ОСОБА_3 щодо відсутності договірних відносин між сторонами. Крім того, посилання на те, що всі договори укладали орендарі приміщення не можуть бути враховані судом, з огляду на те, що обов`язком саме власника є укладення договорів, сплата комунальних послуг.
Статтею 4 Закону №2633-ІV встановлено, що проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.
Пунктом 2 статті 8 Закону №1875-ІV передбачено, що стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.
Повноваження органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання встановлені статтею 13 Закону № 2633-ІV.
До основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать, зокрема, регулювання діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання в межах, віднесених до відання відповідних рад; затвердження місцевих програм розвитку у сфері теплопостачання, участь у розробці та впровадженні державних і регіональних програм у цій сфері; затвердження з урахуванням вимог законодавства у сфері теплопостачання проектів містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, схем теплопостачання та іншої містобудівної документації; здійснення контролю за забезпеченням споживачів тепловою енергією відповідно до нормативних вимог; погодження на розміщення в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці нових або реконструкцію діючих об`єктів теплопостачання та сприяння розвитку систем теплопостачання на відповідній території.
Відповідно до статті 19 Закону № 2633-ІV споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Положеннями статті 24 Закону № 2633-ІV визначено, що споживач теплової енергії має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.
Основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків.
Тобто споживач має обов`язок укласти договір. Таким чином суд не бере до уваги твердження сторони відповідача про відсутність договору із споживачем.
Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом. Крім того, відповідачкою жодних доказів на спростування факту отримання та опалення нежитлових приміщень суду не надано. Посилання на те, що довідки містять відомості про включення та відключення, є неналежними, суд до уваги не приймає, оскільки вказані довідки засвідчують опалювальний сезон, в якому опалення вмикається та відповідно вимикається.
Відповідачами не надано жодних заперечень з приводу неправильності, неповноти або неналежності проведеного позивачем розрахунку заборгованості, власного розрахунку не подано. Посилання на зазначення в актах єдиного номеру не свідчить про їх неправильність або неправомірність.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про правомірність проведеного розрахунку та підставність позовних вимог, з огляду на що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо солідарної відповідальності відповідачів суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частина 4 ст.544 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками нежитлового приміщення у розмірі часток 1/2 у кожного, особовий рахунок на оплату комунальних послуг не розділений, між відповідачами відсутня домовленість про розподіл комунальних послуг (докази іншого в матеріалах справи відсутні), суд дійшов висновку про покладення солідарного обов`язку на відповідачів у даних правовідносинах, в частині сплати заборгованості, що виникла у зв`язку із несплатою відповідачами отриманих послуг від позивача за спожиту теплову енергію.

Відповідачкою заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог за період до 01.01.2023 року.
Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності до позовних вимог у період до 01.01.2023 року суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки, відповідно до ст.253, 261 цього Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У відповідності до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд доходить висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувалася.
Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості в період з 01.03.2022 року по 31.03.2025 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540 - ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Тобто, строк позовної давності по 30.06.2023 року позивачем не пропущено.
Крім того, Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року, №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року, №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року, №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року, №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року, №№58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 6 лютого 2023 року, №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року, №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року, №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року, №49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05 лютого 2024 року, №271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 травня 2024 року, №469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року, №740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28 жовтня 2024 року, №26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 січня 2025 року, в подальшому неодноразово продовжувався і діє станом на день розгляду справи в суді.
З огляду на викладене, судом враховано норми законодавства щодо запровадження карантинних обмежень, щодо COVID-19, а саме зупинення обчислення строків позовної давності, а також враховуючи введення у країні воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022, який у подальшому продовжувався та діє на час розгляду справи, з огляду на що суд дійшов висновку щодо неможливості застосування строків позовної давності до позовних вимог за заявою відповідача, які були зупинені.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

VІ. Заходи забезпечення позову (заяви).
Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.
Зокрема, згідно платіжної інструкції №1539 від 12.12.2025 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, який підлягає стягненню з відповідачів по 1 211,20 грн. з кожного в рахунок відшкодування судових витрат.
Керуючись ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 256, 257, 267, 525, 526, 628, 630 ЦК України, ст. 141, 258, 259, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» (ЄДРПОУ 00131771, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 1) до ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: не зазначено, місце реєстрації зазначене позивачем як останнє відоме: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за спожиті послуги з постачання теплової енергії - задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: не зазначено, місце реєстрації зазначене позивачем як останнє відоме: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль (ЄДРПОУ 00131771, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 1) заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 186 856,85 грн.
Стягнути пропорційно з ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль (ЄДРПОУ 00131771, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 1) в рахунок відшкодування судового збору 1 211,20 грн. 
Стягнути пропорційно з ОСОБА_2 (РНОКПП: не зазначено, місце реєстрації зазначене позивачем як останнє відоме: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль (ЄДРПОУ 00131771, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 1) в рахунок відшкодування судового збору 1 211,20 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль», ЄДРПОУ 00131771, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 1.
відповідачі:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_2 , РНОКПП: не зазначено, місце реєстрації зазначене позивачем як останнє відоме: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено в межах строків визначених ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

Суддя	Є. М. Булах