ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4907/26 Справа № 191/4871/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Окладнікова О. І. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, 
- за апеляційною ОСОБА_2 ,
на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року, - 

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
22.09.2025 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в якому позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною 23-х років. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2026 рокупозовні вимоги задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи стягнення з 22.09.2025 року і до закінчення навчання дитиною, але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
20.02.2026 рокувід  ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про зміну рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року в частині розміру стягнутих аліментів, які апелянт просить зменшити до розміру 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу). 
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідач є військовослужбовцем. В наступний час оголошено воєнний стан. Відповідачем було подано клопотання про зупинення провадження у справі, але суд першої інстанції відмовив у зупиненні провадження, що на думку апелянта є протиправним. 
Крім того, відповідач зазначає, суд першої інстанції не врахував, що у нього є молодша донька, від другого шлюбу, яка навчається у м. Полтава на платній основі, загальна вартість платної освіти становить 98 000 грн.
Крім того, він разом з дружиною орендує квартиру у м. Миргороді, на що витрачає в середньому 10 000 грн на місяць.
Крім того, мати відповідача пенсійного віку і відповідно до законодавства діти повинні утримувати непрацездатних батьків.
Суд першої інстанції також не врахував, що відповідач добровільно протягом 2025 року зробив три грошових переводи своїй доньці ОСОБА_3 . 
Позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило. 

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.93-95).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:
Позивачка 16.03.2012 року змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.4).
У сторін є спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.7).
ОСОБА_4 є студенткою 4 курсу агрономічного факультету денної форми навчання за спеціальністю 201 «Агрономія» Дніпровського державного аграрно-економічного університету, що підтверджується довідкою №237/25 від 08.09.2025 року (а.с.6). 
Згідно з довідкою виконавчого комітету Яворницької селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №1038/07-18 від 16.09.2025 року, з ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та проживає з нею з серпня 2007 року і по теперішній час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.8.).
Відповідач ОСОБА_2 також являється батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 36).
Згідно з довідкою №479 від 29.10.2025 року ОСОБА_7 являється здобувачем першого (бакалаврського) рівня вищої освіти другого курсу Полтавського державного аграрного університету денної форми здобуття освіти факультету технологій тваринництва та продовольства, спеціальність: готельно-ресторанна справа (а.с. 37).
Відповідно до договору №1019 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 15.08.2024 року, укладеного між Полтавським аграрним університетом та ОСОБА_2 , вартість навчання ОСОБА_7 за 4 роки становить 98000 грн. (а.с. 38).
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у стягненні аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи стягнення з 22.09.2025 року і до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

З таким висновком частково погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 

Щодо доводи апеляційної скарги, що відповідач є військовослужбовцем, а суд першої інстанції не задовольнив його клопотання про зупинення провадження по справі (а.с.65, 70).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження, суд першої інстанції керувався інтересами дитини і актуальною практикою Верховного Суду у подібних відносинах. 
З такою позицією суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (пункт 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини).
Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (частина друга статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»).
Тож з наведеного законодавства вбачається, що у справах цієї категорії судам треба керуватись захистом інтересів дитини.

Верховний Суд у постанові по справі № 557/1226/23 від 13.03.2025 року зазначив, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що, вирішуючи питання про зупинення на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України провадження у справі щодо аліментів на утримання дитини через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, переведених на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, чи є належні докази того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користувався відповідач правничою допомогою під час судового провадження, чи мав можливість самостійно або з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог. Не враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі щодо аліментів на утримання дитини, зокрема про зміну способу стягнення та їхнього розміру, хоч і відповідатиме певним інтересам того відповідача, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, але може шкодити захищеним інтересам дитини у передбаченому законом утриманні з боку такого відповідача.
Я зазначає відповідач, він проживає у м. Миргороді Полтавської області за певною адресою, разом зі своєю сім`єю, тож очевидно, що на час розгляду справи він не виконував бойові завдання, тож міг брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, а тому реальних підстав для зупинення провадженні не існувало. 

Щодо мами відповідача, яка досягла пенсійного віку, правильно зазначено судом першої інстанції, що сам факт того, що мати відповідача досягла пенсійного віку не є доказом того, що відповідач її утримує, оскільки доказів такого утримання відповідачем не надано.

Відповідачем також не надано в суд першої інстанції доказів його майнового стану (довідку про доходи з військової частини), тож суд першої інстанції виходив із тих доказів, що були надані сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

До апеляційного суду відповідачем надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податку про суму нарахованого доходу, станом на 22.04.2026 року, з якого вбачається, що відповідач має доходи у вигляді заробітної плати від в/ч НОМЕР_4 , у січні 2026 року відповідачу було виплачено 19 976, 22 грн, у лютому 2026 року – 32 329, 87 грн.

Апеляційний суд приймає наданий доказ майнового стану до уваги, оскільки з виписки стаціонарного хворого, яка була також надано відповідачем вбачається, що він проходив стаціонарне лікування з 15.01.2026 року по 27.01.2026 року, тобто під час розгляду справи судом першої інстанції, тож не надав ці докази в суд першої інстанції з поважних причин. 

За таких обставин, враховуючи реальний майновий стан позивача та приписи ст.199 СК України, апеляційний суд вважає, що відповідач має можливість надавати допомогу по утриманню своєї старшої доньки, яка продовжує навчання, тобто сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу).

Виходячи з викладеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції, підлягає зміні в частині визначення частки стягнутих аліментів.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року змінити.
Вважати стягнутими з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_6 ), аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи стягнення з 22.09.2025 року і до закінчення навчання дитиною, але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 05.05.2026 року.

Судді: