ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №585/1252/26 
Номер провадження 22-ц/816/2302/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Сидоренко А. П. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Нестеренка М. В. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,
у присутності представника відповідача – адвоката Менька Д.Д., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Менька Дмитра Дмитровича на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2026 року,ухваленого в м. Ромни у складі судді Євтюшенкової В.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, -
в с т а н о в и в: 

27 березня 2026 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.
Позов мотивувала тим, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31 грудня 2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає разом із матір`ю.
На підставі виконавчого листа Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2012 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття. Після досягнення дочкою сторін повноліття стягнення аліментів з відповідача припинилося. Наразі ОСОБА_3 є студенткою денної форми навчання Полтавського національного педагогічного університету імені В. Г. Короленка, не має самостійного доходу та у зв`язку з навчанням потребує матеріальної підтримки для оплати проживання, харчування, проїзду, придбання навчальної літератури й інших необхідних витрат.
Посилаючись на зазначене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і по час закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше ніж до досягнення 23-річного віку. 
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання - до 30 червня 2029 року включно, починаючи стягнення з 27 березня 2026 року. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1331 грн 20 коп. судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення в частині розміру аліментів та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 березня 2026 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував сімейний та матеріальний стан відповідача. Зокрема, на його утриманні перебуває малолітній син, 2018 року народження, а також батько пенсійного віку, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги у зв`язку зі станом здоров`я. Крім того, апелянт посилається на те, що проходить службу в підрозділі ДСНС України, несе витрати, пов`язані з виконанням службових обов`язків, утриманням малолітньої дитини та наданням допомоги батькові. На його думку, зазначені обставини свідчать про відсутність підстав для стягнення аліментів у визначеному судом розмірі та підлягали врахуванню при вирішенні спору.
Також апелянт зазначає, що донька сторін навчається за бюджетною формою навчання та має можливість отримувати стипендію, за умови успішного навчання. На його думку, визначений судом розмір аліментів у частці 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) є надмірним та не відповідає принципу розумності і справедливості. Вказує, що відповідач не ухиляється від обов`язку утримувати повнолітню дочку, однак з урахуванням її матеріального забезпечення, а також наявності на його утриманні малолітнього сина та батька пенсійного віку, обґрунтованим є стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) до закінчення дочкою навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.
Крім того, апелянт зазначає, що обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини покладається на обох батьків у рівній мірі. На його думку, з урахуванням працездатності позивачки, її участі у матеріальному забезпеченні дочки, а також можливості отримання останньою стипендії під час навчання, стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) є достатнім для забезпечення потреб повнолітньої дочки.
Вказує на те, що через проходження служби в підрозділі ДСНС України та участь в аварійно-рятувальних роботах не мав можливості подати відзив і докази щодо свого сімейного та матеріального стану, у зв`язку з чим суд першої інстанції не врахував обставини, які мають значення для визначення розміру аліментів. 
Позивачка 17 червня 2026 року подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що однією з підстав для зменшення розміру аліментів відповідач вказує перебування на його утриманні неповнолітнього сина та батька пенсійного віку. Водночас позивачка вважає, що сам по собі пенсійний вік батька не свідчить про наявність у відповідача обов`язку щодо його утримання. Крім того, відповідач не надав доказів щодо рівня доходів батька та документів, які б підтверджували понесення витрат на його утримання, зокрема на придбання ліків і продуктів харчування.
Зменшення розміру аліментів фактично призведе до зменшення рівня матеріального забезпечення повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, та одночасно сприятиме покращенню матеріального становища інших утриманців відповідача, зокрема його неповнолітнього сина.
Відповідач сплачував аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) з 10 жовтня 2012 року до досягнення нею повноліття. Підстав для зменшення розміру аліментів до 1/8 частини доходу не встановлено, оскільки доказів погіршення матеріального становища відповідача матеріали справи не містять, а народження у нього сина ОСОБА_5 саме по собі не є безумовною підставою для зменшення аліментів.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що значну частину свого доходу витрачає на придбання спеціального одягу, взуття та інших необхідних речей у зв`язку з участю в аварійно-рятувальних і пошукових роботах, позивачка зазначає про ненадання доказів на підтвердження понесення таких витрат.
Позивачка у відзиві зазначає, що доводи відповідача щодо можливості отримання донькою ОСОБА_4 стипендії є безпідставними, оскільки стипендія їй не призначена, а власного доходу вона не має та потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання.
Також позивачка вказує, що заявлений розмір аліментів у частці від доходу відповідача є обґрунтованим з огляду на витрати, пов`язані з навчанням доньки, зокрема на проїзд, проживання у гуртожитку, придбання одягу, засобів зв`язку та інших необхідних потреб.
Крім того, позивачка зазначає, що на її утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою з інвалідністю, перебуває на обліку у лікаря-ортодонта та потребує постійного догляду і додаткових витрат на лікування, що обмежує її можливості самостійно забезпечувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
Також вказує на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом першої інстанції, а також мав можливість ознайомитися з ухвалою про відкриття провадження у застосунку «Дія» та реалізувати право на подання відзиву з доказами, однак цим правом не скористався. На думку позивачки, посилання відповідача на перебування у відрядженні під час проведення аварійно-рятувальних робіт не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання відзиву чи клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він мав можливість самостійно або через представника звернутися до суду поштовим зв`язком чи через систему «Електронний суд» із відповідним клопотанням.
У зв`язку з цим позивачка вважає, що докази, подані відповідачем лише до апеляційної скарги, не підлягають прийняттю судом апеляційної інстанції, оскільки ним не наведено поважних причин їх неподання до суду першої інстанції.
18 червня 2026 року від представника відповідача до апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що відповідач в період з 13 березня 2026 року та з 15 квітня 2026 року був безпосередньо задіяний у заходах із ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, розбирання завалів після влучань ворожих снарядів та пошуку загиблих на території Харківської та Запорізької областей. Перебування у зоні активних дій, залучення до цілодобових аварійно-рятувальних робіт в умовах підвищеної небезпеки об`єктивно унеможливлювало для відповідача отримання кореспонденції та підготовку фахових юридичних документів. Зазначені обставини є винятковими, об`єктивно незалежними від волі відповідача, а тому подані ним докази мають бути прийняті та оцінені судом.
Також вказує, що необізнаність позивачки про наявність у відповідача іншої дитини не скасовує норми чинного законодавства та реального стану матеріального навантаження на скаржника. Відповідач зобов`язаний утримувати свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також непрацездатного батька, який має тяжкі діагнози, нещодавно переніс операцію та потребує постійного дороговартісного лікування. Стягнення аліментів у розмірі частини від доходу відповідача на користь однієї повнолітньої дитини суттєво порушує баланс інтересів та обмежує права неповнолітнього сина відповідача на належне виховання й утримання. 
Зазначає, що повнолітня дочка сторін навчається на денній формі навчання за державним замовленням (на бюджетній основі) та має об`єктивну можливість отримувати стипендію за умови успішного навчання. Таким чином, частина її матеріальних потреб покривається за рахунок держави, що суттєво відрізняє її правовий та матеріальний статус від статусу малолітньої дитини, яка не може самостійно забезпечувати свої потреби й повністю залежить від батьків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу просить провести розгляд справи у її відсутності та відсутності третьої особи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте оскаржуване рішення не можна визнати повною мірою законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано; після розірвання шлюбу ОСОБА_8 залишено її дошлюбне прізвище - ОСОБА_9 (а.с. 11).
31 травня 2014 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_10 та після його державної реєстрації змінила прізвище на « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.10).
Відповідно до копії виконавчого листа Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 листопада 2012 року у справі № 2/1815/1174/2012 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2012 року і до досягнення нею повноліття (а.с. 12–13).
Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади від 06 квітня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Довідкою Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г. Короленка від 01 жовтня 2025 року № 027 встановлено, що ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу денної форми навчання за спеціальністю «Спеціальна освіта (логопедія)» першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за державним замовленням. Термін навчання — з 01 вересня 2025 року до 30 червня 2029 року (а.с. 14).
До матеріалів позову додано копію квитанції про сплату позивачкою за гуртожиток 8000,00 грн. (а.с.15), копії електронних квитків на проїзд на суму: 309,02 грн., 398,00 грн., 400,00 грн. (а.с.16-18).
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
До апеляційної скарги відповідачем надано копії свідоцтва про народження ОСОБА_7 (а.с. 42 зворот), розрахункових листів (а.с. 46), медичних документів щодо ОСОБА_12 (а.с. 47-49), пенсійного посвідчення ОСОБА_12 (а.с. 50), витяг з актового запису про народження (а.с. 51)
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, так як на час розгляду справи був задіяний в пошуково-рятувальній операції з ліквідації наслідків на території Харківської та Запорізької областей, то він не мав можливості з`явитися до суду на розгляд справи та надати відповідні документи як доказ обставин перебування на його утриманні іншої дитини та непрацездатного батька.
У відповідності до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За нормами частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження №61-41031св18).
Дослідження нових доказів відбувається, зокрема, у таких випадках:
якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала та не могла знати про їхнє існування;
докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду;
додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції;
суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи;
суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їхнє подання до суду становило для цього учасника певні труднощі тощо);
є інші поважні причини для їхнього неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не були досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень
Вказане відповідає висновку, наведеному у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17.
На підтвердження неможливості подати до суду першої інстанції відзив на позов та надати докази щодо перебування на його утриманні малолітньої дитини і непрацездатного батька апелянт надав наказ СЕД АСКОД МРЦ ШР «Суми» ДСНС України № НС-275/77 від 12 березня 2026 року «Про ротацію кінологічних розрахунків», відповідно до якого на виконання доручення Першого заступника Голови ДСНС України у періоди з 13 березня 2026 року та з 15 квітня 2026 року ОСОБА_1 був залучений до проведення аварійно-рятувальних і пошуково-рятувальних робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій на території Харківської та Запорізької областей (а.с. 43-45).
Наведені відповідачем обставини, які підтверджені відповідними доказами, вказують на те, що відповідач з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не мав можливості подати суду першої інстанції відзив на позовну заяву з відповідними доказами на спростування позовних вимог, а тому колегія суддів приймає надані до апеляційної скарги відповідачем письмові докази.
Оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не мав можливості висловити свою позицію з приводу позову, колегія суддів вважає можливим прийняти приєднані позивачкою до відзиву на апеляційну скаргу докази, якими вона обґрунтовує свої заперечення проти доводів апеляційної скарги.
З наданих відповідачем доказів встановлено, що він має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 (а.с. 42-зворот).
Батько відповідача, ОСОБА_12 , 1963 року народження, є пенсіонером та непрацездатною особою. Згідно з наданими медичними документами, він має незадовільний стан здоров`я. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження відповідача, пенсійним посвідченням батька відповідача та медичними документами (а.с. 47–51).
Відповідно до відомостей Державного реєстру фізичних осіб – платників податків, відповідач проходить службу в ДСНС України, а його дохід за 2025 рік становить 527456,3 грн, та за період з січня по квітень 2026 року – 146355,85 грн. 
З наданих позивачкою до відзиву на апеляційну скаргу доказів встановлено також, що вона має сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом дитинства.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що дочка сторін навчається за денною формою здобуття освіти, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати. На цій підставі суд стягнув з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі однієї четвертої частини всіх видів його доходу.
Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі №308/4214/18.
При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд має виходити з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, а також з реальної можливості відповідача сплачувати щомісячно вказаний розмір аліментів, не порушуючи прав останнього. 
За змістом положень сімейного законодавства стягнення аліментів на утримання дочки, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є не меншим 23 років; продовження нею навчання; потреба дитини у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зібраними у справі доказами встановлено, що дочка сторін - ОСОБА_3 досягла повноліття, продовжує навчання за денною формою та не має самостійного заробітку. Відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи та стабільний дохід. 
Водночас на утриманні відповідача перебуває малолітній син від іншого шлюбу.
Колегія суддів не погоджується з доводами позивачки, зазначеними у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що народження у відповідача сина не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки предметом заявленого спору є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, а тому обставини зміни сімейного стану не є визначальними при оцінці доводів сторін у цій справі. В той же час факт перебування на утриманні у платника аліментів малолітнього сина має враховуватися при визначенні можливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці.
Заперечуючи проти позовних вимог позивачки, відповідач також посилається на те, що має на утриманні непрацездатного батька, проте належних та допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, який він має нести для утримання батька, а також розміру отриманих батьком доходів, ним не надано. 
Також відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження понесення ним матеріальних витрат на придбання спецодягу та інших необхідних речей пов`язаних з здійсненням ним професійної діяльності.
Необґрунтованими є посилання апелянта і на те, що повнолітня дочка сторін навчається на бюджетній формі навчання на безоплатній основі і має можливість отримувати стипендію за умови успішного навчання, оскільки відомостей про те, що дочка сторін має дохід, в тому числі у виді стипендії, суду не надано. Визначення розміру аліментів на утримання повнолітніх сина, дочки не може ставитися в залежність від можливості отримання ними стипендії, а тому фізичну можливість здійснювати своє утримання повнолітніми особами, які продовжують навчання, суд має оцінювати на підставі наданих сторонами доказів щодо отриманого ними доходу. 
Відповідач не оспорює висновок суду про стягнення аліментів, проте заперечує проти визначеного судом першої інстанції розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. 
Розглядаючи спір, суд першої інстанції, врахувавши рівність прав та обов`язків батьків по утриманню повнолітньої дитини, що продовжує навчання, наявність можливості надавати матеріальну допомогу, не врахував перебування на утриманні відповідача малолітнього сина та дійшов до помилкового висновку щодо стягнення на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, аліментів в розмірі 1/4 частки доходів відповідача.
При цьому, слід зазначити, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог у розмірі, заявленому позивачкою. 
З огляду на те, що відповідач має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ураховуючи інтереси повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання та має право на достатній рівень матеріального забезпечення, з урахуванням розміру отриманих відповідачем доходів, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для встановлення аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно починаючи з 27 березня 2026 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення дочкою 23-річного віку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, а також доводів апеляційної скарги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Менька Дмитра Дмитровича задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2026 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання - до 30 червня 2029 року включно, починаючи стягнення з 27 березня 2026 року.
В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 26 червня 2026 року.
Головуючий -  	А. П. Сидоренко	

Судді: О. І. Собина 

М. В. Нестеренко