ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8533/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К., 
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофігруп»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 (головуючий суддя Ткаченко Б. О., судді Гаврилюк О. М., Сулім В. В.) 
у справі № 910/8533/25
за позовом Дніпровської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофігруп», 2)Київського механіко-технологічного фахового коледжу і 3) Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву
про визнання недійсними договору оренди майна та повернення нежитлового приміщення, 
(у судовому засіданні взяли участь: прокурор - Баклан Н. Ю., представник відповідача-1 - Сопружинська Т. П.)
ВСТУП
1. З огляду на підстави касаційного оскарження, якими скаржник обґрунтував свою касаційну скаргу, перед Верховним Судом у цій справі постало питання відступу від усталених висновків Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту» у спорах щодо використання майна державних і комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням.
2. За результатом розгляду касаційної скарги, поданої відповідачем, Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від усталеного правового висновку Верховного Суду, про що детально зазначено у цій постанові. 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст позовних вимог та підстав заявленого позову
3. Дніпровська окружна прокуратура міста Києва в інтересах Міністерства освіти і науки України (далі - прокурор) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофігруп» (далі - відповідач-1, ТОВ «Укрпрофігруп»), Київського механіко-технологічного фахового коледжу (далі - відповідач-2), Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (далі - відповідач-3) про визнання недійсним договору оренди майна та повернення нежитлового приміщення.
4. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 35,0 кв. м, що перебуває на даний час на балансі Київського механіко-технологічного фахового коледжу, передано в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що веде свою господарську діяльність, яка полягає у наданні послуг з практичної підготовки зварників на платній основі, тобто для отримання прибутку, що жодним чином не пов`язано ні з навчальним процесом здобувачів освіти навчального закладу, не із забезпеченням навчального процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, а відтак, у даному випадку вказане майно не могло бути передано в оренду через існування прямої заборони в частині четвертій статті 80 Закону України «Про освіту».
Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень, ухвалених у цій справі
5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 у задоволенні позову відмовлено.
6. Ухвалюючи це рішення, місцевий господарський суд виснував, що положення Закону України «Про освіту», Перелік платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796, дозволяють надання об`єктів та майна державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, та які пов`язані із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.
7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір оренди № 8309 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 28.12.2018, продовжений додатковими угодами № 8309/1 від 26.12.2019, № 8309/2 від 15.01.2021, № 8309/3 від 01.02.2022 укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву, ТОВ «Укрпрофігруп» та Київським механіко-технологічним фаховим коледжем на орендне користування нежитловим приміщенням (окрема кімната), загальною площею 35,0 кв. м на першому поверсі будівлі навчального корпусу, що розміщене за адресою: 02090, м. Київ, вул. Харківське шосе, 15. Зобов`язано ТОВ «Укрпрофігруп» повернути Київському механіко-технологічному фаховому коледжу за актом повернення нерухоме майно - нежитлове приміщення (окрема кімната), загальною площею 35,0 кв. м на першому поверсі будівлі навчального корпусу, що розміщене за адресою: 02090, м. Київ, вул. Харківське шосе, 15.
8. Непогоджуючись з висновками місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції зазначив, що Закон України «Про освіту» містить положення, якими імперативно передбачено заборону використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням. При цьому саме по собі невикористання навчальним закладом спірних приміщень не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з освітньою діяльністю самого навчального закладу, а недостатнє фінансування державного чи комунального навчального закладу також не є підставою для використання об`єктів освіти для цілей, не пов`язаних з освітньою діяльністю.
9. За висновками суду апеляційної інстанції ТОВ «Укрпрофігруп» не відноситься до суб`єктів освітньої діяльності, а його діяльність не була спрямована на організацію забезпечення та реалізацію освітнього процесу, оскільки нежитлове приміщення площею 35 кв. м передано в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що веде свою господарську діяльність, яка полягає у наданні послуг з практичної підготовки зварників на платній основі, тобто для отримання прибутку, що жодним чином не пов`язано ні з навчальним процесом здобувачів освіти навчального закладу, ні із забезпеченням навчального процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, а відтак, у даному випадку вказане майно не могло бути передано в оренду через існування прямої заборони в частині четвертій статті 80 Закону України «Про освіту».
10. За таких обставин апеляційний господарський суд виснував, що у даному випадку порушено інтереси держави у сфері охорони дитинства щодо створення відповідних умов для функціонування закладу освіти, його матеріальної бази, а також створення належних та безпечних умов для навчання учнів та експлуатації території навчального закладу.
Касаційна скарга
11. Не погодившись у повній мірі із ухваленими у цій справі судовим рішенням, ТОВ «Укрпрофігруп» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 залишити в силі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
12. У поданій касаційній скарзі скаржник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України.
13. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про необхідність відступлення від правового висновку Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту».
14. Скаржник вважає, що існує необхідність відступлення від сформованого підходу в частині формального розуміння критерію «пов`язаності з освітнім процесом», а також формування правової позиції щодо застосування частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту» до діяльності у сфері неформальної освіти.
15. Крім того, в касаційній скарзі скаржник зазначає, що апеляційний господарський суд у постанові від 02.04.2026 не дослідив наявні у справі докази про діяльність ТОВ «Укрпрофігруп» з неформальної освіти, неправильно застосував Закон України «Про освіту», безпідставно застосував норми статті 215 ЦК України, порушив принцип пропорційності.
Позиція інших учасників справи
16. У межах встановленого Верховним Судом строку Прокурор подав відзив на касаційну скаргу ТОВ «Укрпрофігруп», у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.
17. Свою позицію Прокурор з посиланням на судову практику Верховного Суду обґрунтовує, зокрема, тим, що Законом України «Про освіту» імперативно передбачено заборону використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням, як на час укладення спірного правочину, так і на час укладення додаткової угоди № 8309/03 до Договору.
18. У цьому контексті Прокурор у тому числі, але не виключно, посилається на постанови Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 923/1169/20, від 20.01.2022 у справі № 906/1551/20, від 07.06.2022 у справі № 911/1645/21, від 08.11.2022 № 917/1090/21, від 06.06.2023 у справі № 923/1138/21, від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 14.02.2024 у справі № 910/14998/22, від 03.12.2024 № 914/3310/23 та інші.
19. Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву подало відзив на касаційну скаргу ТОВ «Укрпрофігруп», у якому просить касаційну скаргу задовольнити частково, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу повністю на новий розгляд для продовження розгляду.
20. В обґрунтування своєї позиції відповідач-3 з посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі № 925/1225/20, зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли до помилкового висновку, що на спірні відносини розповсюджується частина четверта статті 80 Закону України «Про освіту» в редакції чинній з 19.01.2019.
21. Позивач - Міністерство освіти і науки України, та відповідач-2 - Київський механіко-технологічний фаховий коледж, своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористались, відповідні відзиви до Верховного Суду не подали. 
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
22. Як з`ясували суди попередніх інстанцій, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 15 розташовано будівлі Київського механіко-технологічного фахового коледжу: учбовий корпус, А, площею 14 816,9 кв. м, власник Міністерство освіти і науки України, право оперативного управління - Київський механіко-технологічний фаховий коледж. 
23. 28.12.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (далі - Орендодавець) та ТОВ «Укрпрофігруп» (далі - Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8309. 
24. За умовами згаданого вище договору орендодавець передає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 35,0 кв. м, яке розташоване за адресою: м.Київ, вул. Харківське шосе, 15, реєстровий номер 00193602.101ХХУЖНЕ022 та перебуває на балансі Державного вищого навчального закладу «Київський механіко-технологічний коледж» (пункт 1.1. Договору). 
25. Згідно з пунктом 1.2. Договору майно передається в оренду з метою організації процесу перевірки навичок та підвищення кваліфікації працівників виробничих професій. 
26. За актом приймання-передавання орендованого майна від 28.12.2018 орендодавець передав орендарю в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 35,0 кв. м, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 15. 
27. 26.12.2019 між сторонами укладено додаткову угоду № 8309/1 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 8309 від 28.12.2018. 
28. Так, відповідно до пункту 1 Додаткової угоди № 8309/01 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 8309 від 28.12.2018 договір оренди № 8309 від 28.12.2018 продовжено на 1 рік, діє з 28.12.2019 до 28.12.2020 включно.
29. 15.01.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву, ТОВ «Укрпрофігруп» та Київським механіко-технологічним фаховим коледжем укладено додаткову угоду № 8309/02 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8309 від 28.12.2018 шляхом викладення його у новій редакції (відповідно до Примірного договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2020 № 820) (електронний аукціон UA-PS-2020-11-27-000027-2).
30. 01.02.2022 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву, ТОВ «Укрпрофігруп» та Київським механіко-технологічним фаховим коледжем укладено додаткову угоду № 8309/03 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.12.2018 № 8309, якою Розділ І «Змінювані умови» договору оренди викладено в новій редакції (електронний аукціон LLP001-UA-20211215-33426).
31. Відповідно до пункту 7.1 умов вищевказаної додаткової угоди до Договору оренди майно може бути використане Орендарем за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря. 
32. Строк дії договору 2 роки 11 місяців з дати набрання чинності цим Договором (пункт 11.1 Умов Договору).
33. Відповідно до інформації Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 31.01.2025 № 930-02-06-481 у Регіональному відділенні обліковується договір оренди нерухомого майна від 28.12.2018 №8309. Термін дії договору продовжено на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану відповідно до умов пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634. 
34. Прокурор вказує, в Реєстрі суб`єктів освітньої діяльності відсутні відомості про здійснення освітньої діяльності ТОВ «Укрпрофігруп».
35. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявні відомості, що основним видом діяльності ТОВ «Укрпрофігруп», згідно з КВЕД є 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій (основний).
36. Окрім вказаного виду діяльності, згідно з відомостями розміщеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено наступні види діяльності ТОВ «Укрпрофігруп»: 25.61 Оброблення металів та нанесення покриття на метали; 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.; 78.30 Інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у.; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 69.10 Діяльність у сфері права; 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.; 33.11 Ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів; 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 28.21 Виробництво духових шаф, печей і пічних пальників 28.22 Виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устаткування; 43.21 Електромонтажні роботи; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 88.10 Надання соціальної допомоги без забезпечення проживання для осіб похилого віку та інвалідів; 85.60 Допоміжна діяльність у сфері освіти; 25.62 Механічне оброблення металевих виробів; 30.20 Виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу; 31.09 Виробництво інших меблів. 
37. Відповідно до інформації Міністерства освіти і науки України від 14.03.2025 № 1/4930- 25 у ТОВ «Укрпрофігруп», в тому числі у структурного підрозділу «Центр підготовки зварників», відсутня ліцензія на провадження освітньої діяльності на рівні професійної (професійно-технічної) освіти. 
38. За змістом інформації наданої Київським механіко-технологічним фаховим коледжем від 07.04.2025 № 468/01-07 у орендованих приміщеннях ТОВ «Укрпрофігруп» веде свою господарську діяльність, яка полягає у наданні послуг з практичної підготовки зварників на платній основі. Київський механіко-технологічний фаховий коледж не користується послугами центру підготовки зварників ТОВ «Укрпрофігруп», оскільки вони не є частиною освітнього процесу коледжу.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
39. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
40. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги ТОВ «Укрпрофігруп» наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що подана у цій справі касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
41. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
42. У розрізі цього Верховний Суд зауважує, що його основним завданням відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення сталості та єдності судової практики.
43. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
44. Частиною четвертою статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.
45. Обґрунтованими підставами для відступу від вже сформованої ним правової позиції є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію «якість закону»), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення Європейським судом з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права, зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільних відносин, наявністю загрози національній безпеці, змінами у фінансових можливостях держави.
46. У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі «Chapman v. United Kingdom» (заява № 27238/95) Європейський суд з прав людини наголосив, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом відступ від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави не допускається.
47. Ураховуючи наведене, необхідність відступу від висновків Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя; метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.
48. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, ТОВ «Укрпрофігруп» просить відступити від правового висновку Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту», сформованого у низці постанов Верховного Суду (зокрема у справах № 923/1169/20, №906/1551/20, № 911/1645/21, № 917/1090/21 та інших).
49. Так, необхідність відступлення від висновків щодо застосування положень частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту» відповідач аргументує тим, що сформований підхід Верховного Суду зводиться до формального розуміння критерію «пов`язаності з освітнім процесом» та не передбачає правової позиції щодо застосування частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту» до діяльності у сфері неформальної освіти.
50. Проте колегія суддів відхиляє доводи скаржника про необхідність відступлення від зазначених правових висновків як необґрунтовані з огляду на таке.
51. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22 від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.
52. При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (постанови Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19).
53. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.
54.  Згідно з частиною четвертою статті 80 Закону України «Про освіту» (у редакції від 05.09.2017, тобто на час укладення оспорюваного договору) об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням.
55.  Законом № 2661-VIII від 20.12.2018 частину четверту статті 80 Закону України «Про освіту» викладено в такій редакції (чинній із 19.01.2019, тобто на час укладення додаткових угод до оспорюваного договору): «об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.
56.  У свою чергу, згідно з підпунктом 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 796 від 27.08.2010 (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору), навчальні заклади мають право надавати в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі освіти.
57. Як встановлено апеляційним господарським судом, чинний на момент укладення спірного правочину Закон України «Про освіту» містив положення, якими було імперативно передбачено заборону будь-якого використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням.
58. В подальшому внаслідок внесення змін до Закону України «Про освіту» надання в оренду майна закладів освіти, як виняток, передбачалося лише з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.
59. Проаналізувавши правові висновки щодо застосування юридичної норми (частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту»), викладені Верховним Судом, зокрема, але не виключно, у справах № 923/1169/20, №906/1551/20, № 911/1645/21, № 917/1090/21, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд встановив, що згідно з цими висновками Закон України «Про освіту» містить положення, якими імперативно передбачено заборону використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням. Надання в оренду майна закладів освіти, як виняток, передбачено лише з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. При цьому саме по собі невикористання навчальним закладом спірних приміщень не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з освітньою діяльністю самого навчального закладу, а недостатнє фінансування державного чи комунального навчального закладу також не є підставою для використання об`єктів освіти для цілей, не пов`язаних з освітньою діяльністю. Дійсно, Закон України «Про освіту» не містить переліку послуг, які можуть надаватися в орендованих приміщеннях закладів освіти, проте, враховуючи загальну спрямованість положень цього Закону, такі послуги повинні мати пов`язаність із навчально-виховним процесом чи його учасниками. Звідси питання про те, чи пов`язані послуги, які надаються в орендованих приміщеннях, з обслуговуванням учасників освітнього процесу, суди мають вирішувати виходячи з конкретних обставин справи, однак з обов`язковим урахуванням того, що надання в оренду майна закладів освіти, в тому числі для обслуговування учасників освітнього процесу, можливе виключно у випадку, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.
60. Такі висновки постанов Верховного Суду є чіткими, зрозумілими, послідовними, актуальними та сприяють однозначному застосуванню норм матеріального права.
61. Також такі висновки неодноразово підтримані Верховним Судом у постановах, від 10.04.2018 у справі № 906/165/17, від 11.04.2018 у справі № 911/1610/16, від 03.05.2018 у справі № 902/215/17, від 30.03.2021 у справі № 922/2712/19, від 10.01.2024 у справі № 924/391/23, від 14.02.2024 у справі № 910/14998/22, від 03.04.2024 у справі № 906/5/23, від 09.04.2024 у справі № 927/400/23, від 22.05.2024 у справі № 906/1105/22, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, від 12.03.2025 у справі № 903/493/24, від 01.04.2025 у справі № 927/1687/23, від 27.08.2025 у справі № 902/941/24, від 14.04.2026 у справі № 910/3607/25, у спорах, що виникли з правовідносин, пов`язаних із визнанням недійсним договору оренди нерухомого майна, яке входить до складу об`єкта освіти, закріпленого за державним/комунальним навчальним закладом на праві господарського відання або оперативного управління, та зобов`язанням повернути вказане майно балансоутримувачу.
62. Водночас колегія суддів зазначає, що звертаючись з касаційною скаргою на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від наведеного усталеного висновку Верховного Суду, не навів змістовного обґрунтування мотивів і причин такого відступлення, а також не навів вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про помилковість такого висновку.
63. Доводи касаційної скарги фактично зводяться не до відступу від висновків Верховного Суду щодо застосування норми права, а до заперечення самої норми права, що виходить за межі підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
64. Верховний Суд також враховує, що суд апеляційної інстанції встановив, що ТОВ «Укрпрофігруп» не відноситься до суб`єктів освітньої діяльності, а його діяльність не була спрямована на організацію забезпечення та реалізацію освітнього процесу, оскільки нежитлове приміщення площею 35 кв. м передано в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що веде свою господарську діяльність, яка полягає у наданні послуг з практичної підготовки зварників на платній основі, тобто для отримання прибутку, що жодним чином не пов`язано ні з навчальним процесом здобувачів освіти навчального закладу, ні із забезпеченням навчального процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, а відтак, у даному випадку вказане майно не могло бути передано в оренду через існування прямої заборони в частині четвертій статті 80 Закону України «Про освіту».
65. Доводи, наведені позивачем у касаційній скарзі, не спростовують усталених висновків Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту» та не містять вагомих причин, які можуть бути підставою для відступу від них, а фактично зводяться виключно до незгоди з цими висновками та ухваленої судом апеляційної інстанції постанови, яка їм відповідає, а також необхідності переоцінки встановлених у цій справі обставин, що виходить за межі розгляду справи касаційним судом (стаття 300 ГПК України).
66. Таким чином, касаційний суд не вбачає підстав для відступу від усталеного правового висновку Верховного Суду, наведеного в пункті 59 цієї постанови.
67. Отже, наведена відповідачем підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження під час касаційного провадження.
68. Так само, виходячи, зокрема, із меж розгляду справи у суді касаційної інстанції, Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про недослідження апеляційним господарським судом доказів при розгляді справи.
69. До того ж у цьому контексті Верховний Суд окремо зауважує, що у касаційній скарзі ТОВ «Укрпрофігруп» не посилається на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України (з відповідним пунктом та частиною статті 310 цього Кодексу), хоча по суті зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при дослідженні доказів.
70. Проте у будь-якому випадку така підстава касаційного оскарження може підтвердитись лише у сукупності з належним обґрунтуванням, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України підстав, чого у цьому разі не відбулося.
71. Отже, оскільки визначена ТОВ «Укрпрофігруп» передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України підстава касаційного оскарження не знайшла свого підтвердження, а інших підстав касаційного оскарження ним визначено не було, викладені у касаційній скарзі ТОВ «Укрпрофігруп» доводи не можуть слугувати підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
72. У зв`язку із наведеним вище, Суд враховує доводи відзиву прокурора та відповідача-3 в тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у цій постанові та з положеннями законодавства.
73. Стосовно ж викладених у відзиві відповідача-3 доводів, про які йдеться у пункті 18 цієї постанови, Верховний Суд вбачає за необхідне зауважити, що колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача-3 на постанову Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 925/1225/20 (про визнання недійсними та скасування наказів та рішень, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та нежитлової будівлі та повернення майна), в якій Верховним Судом зроблені висновки щодо застування положень Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», позаяк правовідносини у цих справах не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
74. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
75. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення ? без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
76. У цій справі скаржник не довів неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухваленого нею судового рішення, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишенню без змін.
Розподіл судових витрат
77. Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає судове рішення, що оскаржувалось, без змін, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпрофігруп» залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 910/8533/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил