Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/348/26
Провадження №2/338/564/26
22 червня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді Куценка О. О., секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
в с т а н о в и в :

10 березня 2026 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» - адвокат Ткаченко Ю. О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 9173166 від 21 вересня 2020 року в розмірі 35 040,00 грн, судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 вересня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 9173166, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн строком на 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути суму позики та сплатити проценти за користування нею.
Договір позики підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором B3TYlEqYBX, який був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2, у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Позивач зазначає, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання та перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 .
За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за договором позики № 9173166 від 21 вересня 2020 року становить 35 040,00 грн, з яких: 12 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 23 040,00 грн - заборгованість за процентами.
Також позивач зазначає, що 01 квітня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 016-010421, відповідно до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло право грошової вимоги до позичальників, у тому числі до відповідача за договором позики № 9173166 від 21 вересня 2020 року.
05 грудня 2025 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 05/12/25-01, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 9173166 від 21 вересня 2020 року.
Ухвалою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2026 року відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо належності відповідачу карткового рахунку та виписку по рахунку.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2026 року повторно витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо належності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , карткового рахунку № НОМЕР_1 та виписку по цьому рахунку за період з 21 вересня 2020 року по 24 вересня 2020 року.
Від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду надійшла інформація, з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у банку емітовано картку № НОМЕР_1 , а з наданої банком виписки за період з 21 вересня 2020 року по 24 вересня 2020 року вбачається зарахування 21 вересня 2020 року на зазначену картку коштів у розмірі 12 000,00 грн.
Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення, у яких проти задоволення позову заперечив та просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що не погоджується з розміром заявлених до стягнення процентів, оскільки позивач просить стягнути проценти в розмірі 23 040,00 грн, тоді як строк позики за договором становив 30 днів. На думку відповідача, за умовами договору проценти за користування позикою мали нараховуватися лише в межах строку користування позикою, а новий кредитор не може набути більше прав, ніж мав первісний кредитор. Крім того, відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, посилаючись на те, що договір позики укладено 21 вересня 2020 року, строк позики становив 30 днів, а з позовом до суду позивач звернувся лише у березні 2026 року. Також відповідач заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, вважаючи їх необґрунтованими та недоведеними.
Представник позивача подала відповідь на відзив, у якій наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Зазначала, що проценти в розмірі 23 040,00 грн нараховані відповідно до умов договору та правил надання грошових коштів у позику, з урахуванням умов про пролонгацію та понадстрокове користування позикою.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази, оцінивши доводи сторін та матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона, позикодавець, передає у власність другій стороні, позичальникові, грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі, а правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у тому числі електронних, і він підписаний його стороною.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти, оферти, однією стороною та її прийняття, акцепту, другою стороною.
За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису, у тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором, якщо сторони домовилися про такий спосіб підписання.
Судом встановлено, що 21 вересня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 9173166, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором B3TYlEqYBX.
Відповідно до умов договору позикодавець надав відповідачу позику в розмірі 12 000,00 грн строком на 30 днів, а саме з 21 вересня 2020 року по 20 жовтня 2020 року включно, шляхом перерахування коштів на банківську платіжну картку відповідача.
Факт укладення договору позики та отримання відповідачем коштів підтверджується договором позики № 9173166 від 21 вересня 2020 року, довідкою про ідентифікацію позичальника, електронною платіжною інструкцією № ece4e640-aae2-4605-b838-149513925236 від 21 вересня 2020 року, довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», листом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» із банківською випискою.
Судом встановлено, що на виконання умов договору позикодавець 21 вересня 2020 року ініціював переказ коштів у розмірі 12 000,00 грн на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 . На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що зазначена картка емітована на ім`я відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , а з банківської виписки вбачається зарахування 21 вересня 2020 року на цю картку коштів у розмірі 12 000,00 грн.
Отже, у суду відсутні підстави сумніватися у факті укладення договору позики № 9173166 від 21 вересня 2020 року, належності відповідачу банківської платіжної картки, на яку перераховано кошти, та фактичному отриманні ним позики в розмірі 12 000,00 грн.
Відомостей про повернення відповідачем основної суми позики матеріали справи не містять, відповідач належних і допустимих доказів такого повернення суду не подав.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу й інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Щодо переходу права вимоги суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, тобто відступлення права вимоги.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона, фактор, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони, клієнта, за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи, боржника.
З матеріалів справи вбачається, що право вимоги за договором позики № 9173166 від 21 вересня 2020 року спочатку було відступлено ТОВ «Сіроко Фінанс» на підставі договору факторингу № 016-010421 від 01 квітня 2021 року, а в подальшому - ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» на підставі договору факторингу № 05/12/25-01 від 05 грудня 2025 року. У реєстрі прав вимог відповідач зазначений як боржник за договором позики № 9173166.
З урахуванням наданих доказів суд доходить висновку, що ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» є належним кредитором за спірним зобов`язанням та має право звертатися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики № 9173166 від 21 вересня 2020 року.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає таке.
Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки.
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Доводи відповідача щодо спливу позовної давності суд відхиляє. За умовами договору позики №9173166 від 21.09.2020 строк користування позикою становив 30 днів, а тому перебіг позовної давності за вимогою про повернення позики та процентів, нарахованих у межах строку кредитування, починався після спливу строку виконання основного зобов`язання. Разом із тим на цей період поширювалася дія пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню COVID-19, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. З огляду на те, що строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню COVID-19, завершився о 24 годині 00 хвилин 30 червня 2023 року, а пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачалося продовження строків, визначених, зокрема, статтями 257, 258 ЦК України, на строк дії такого карантину, суд дійшов висновку, що позовна давність за заявленими вимогами на час звернення позивача до суду не спливла.
Водночас суд частково погоджується з доводами позивача, щодо заявленого позивачем розміру процентів.
Позивач просить стягнути з відповідача 23 040,00 грн процентів за договором позики № 9173166 від 21 вересня 2020 року.
Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що строк позики за договором становив 30 днів - з 21 вересня 2020 року по 20 жовтня 2020 року включно. Із наданого позивачем розрахунку за договором позики вбачається, що за період строку користування позикою з 21 вересня 2020 року по 20 жовтня 2020 року проценти нараховувалися у розмірі 67,20 грн за кожен день, що відповідає 0,56 % від суми позики 12 000,00 грн.
Таким чином, розмір процентів за користування позикою в межах погодженого сторонами строку кредитування складає 2 016,00 грн, тобто 67,20 грн ? 30 днів.
Суд враховує, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється, оскільки у кредитора виникає право на стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням боржником обов`язку повернути позику, а права та інтереси кредитодавця після прострочення забезпечуються іншими передбаченими законом способами відповідальності.
Оцінюючи доводи позивача про те, що проценти в розмірі 23 040,00 грн нараховані з урахуванням умов договору, Правил надання грошових коштів у позику, а також положень про пролонгацію, автопролонгацію та понадстрокове користування позикою, суд не може погодитися з такими доводами.
Саме по собі посилання позивача на наявність у договорі та Правилах положень про можливість пролонгації або автопролонгації строку користування позикою не є достатньою підставою для стягнення процентів за межами погодженого сторонами 30-денного строку позики. Пролонгація за своєю правовою природою є продовженням строку користування позикою на визначених умовах, однак позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що після спливу первісного строку позики відповідач оформив пролонгацію, обрав відповідний її вид в особистому кабінеті, погодив конкретний строк продовження користування позикою, сплатив платіж за пролонгацію або вчинив інші дії, з якими договір чи Правила пов`язують продовження строку користування позикою.
Так само матеріали справи не містять належних доказів фактичного застосування до спірного договору автопролонгації в конкретному періоді, з визначенням її початку, тривалості, процентної ставки, суми платежу та підстав такого застосування. Загальне посилання на те, що позичальник під час укладення договору був ознайомлений із Правилами, не доводить факту подальшого продовження строку користування позикою після 20 жовтня 2020 року.
Крім того, посилання позивача на п. 6.5 Правил щодо можливості нарахування процентів за понадстрокове користування позикою не змінює правової природи таких нарахувань. Після закінчення погодженого сторонами строку позики правовідносини сторін переходять у площину порушення грошового зобов`язання, а тому кредитодавець втрачає право нараховувати договірні проценти як плату за правомірне користування позикою в межах строку кредитування. Саме лише договірне формулювання про те, що такі нарахування не є штрафом, пенею чи іншою штрафною санкцією, не є визначальним для суду, оскільки суд оцінює зміст спірних правовідносин, а не лише назву відповідного платежу, надану йому кредитодавцем.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що в межах погодженого 30-денного строку позики з 21 вересня 2020 року по 20 жовтня 2020 року проценти нараховувалися в розмірі 67,20 грн за кожен день користування позикою. Відтак обґрунтованою є сума процентів за користування позикою саме в межах строку кредитування - 2 016,00 грн. Нарахування процентів понад цю суму здійснено після закінчення строку позики, а тому підстав для їх стягнення як договірних процентів суд не вбачає.
За таких обставин доводи позивача про можливість стягнення 23 040,00 грн процентів з посиланням на умови про пролонгацію, автопролонгацію та понадстрокове користування позикою суд відхиляє як недоведені та такі, що не спростовують висновку про можливість стягнення процентів лише в межах погодженого сторонами строку користування позикою.
Новий кредитор набуває право вимоги до боржника в тому обсязі та на тих умовах, які існували у первісного кредитора на момент переходу права. Сам факт відступлення права вимоги не створює для боржника нових обов`язків та не може збільшувати обсяг його відповідальності порівняно з тим, який існував перед первісним кредитором.
З огляду на наведене суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 12 000,00 грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування в розмірі 2 016,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 14 016,00 грн, з яких: 12 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 2 016,00 грн - заборгованість за процентами за користування позикою в межах строку кредитування.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено до стягнення 35 040,00 грн, з яких судом задовольняється 14 016,00 грн, що становить 40 % від заявлених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1 064,96 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Позивачем заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн, які обґрунтовані поданими до матеріалів справи доказами.
Водночас відповідно до статей 137, 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд враховує їх реальність, необхідність, розумність та співмірність зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, часом, необхідним для їх надання, значенням справи для сторін та ціною позову.
Оцінюючи заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що дана справа є малозначною, належить до категорії типових спорів про стягнення заборгованості за договором позики, не становить значної фактичної чи правової складності, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а предмет доказування у справі є обмеженим та зводиться до перевірки факту укладення договору, надання коштів, переходу права вимоги до позивача та розміру заявленої до стягнення заборгованості.
Крім того, подані позивачем процесуальні документи та додані до них докази мають типовий характер для цієї категорії справ, а матеріали справи не свідчать про необхідність здійснення адвокатом значного обсягу складної аналітичної роботи чи участі у численних судових засіданнях.
За таких обставин суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним щодо складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та ціни позову, а тому з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності підлягає зменшенню з 4 500,00 грн до 3 000,00 грн.
Таким чином, із визначеної судом співмірної суми витрат на професійну правничу допомогу 3 000,00 грн до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати пропорційно розміру задолених позовних вимог у сумі 1 200,00 грн.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 2 264,96 грн, з яких: 1 064,96 грн - судовий збір, 1 200,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» заборгованість за договором позики № 9173166 від 21 вересня 2020 року в розмірі 14 016,00 грн (чотирнадцять тисяч шістнадцять) гривень 00 копійок, з яких: 12 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 2 016,00 грн - заборгованість за процентами.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 064,96 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 200,00 грн, а всього 2 264,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 24 червня 2026 року.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», код ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження: 08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: