Номер провадження: 22-ц/813/3961/26 
Справа № 520/81/15-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»), відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 
на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 22 грудня 2025 року, постановлену Київським районним судом м. Одеси, у складі: судді Луняченка В.О. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Київського районного суду міста Одеси від 22 грудня 2025 року, якою залишено без розгляду, у зв`язку із пропущенням процесуальних строків на подання, заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2015 у справі № 520/81/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність (в.м. а.с. 48-50зв.).
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду Київського районного суду міста Одеси від 22 грудня 2025 року у справі № 520/81/15-ц та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводами апеляційної скарги є те, що позовна вимога є передчасною та необґрунтованою, відповідач не отримав повістку про виклик до суду, а тому не міг належним чином захистити та відстояти свої цивільні права та інтереси і тому для ухвалення заочного рішення від 27 липня 2015 року не було підстав, тому воно має бути переглянуто та скасовано. 
Також, скаржник звертає увагу суду на те, що з боку позивача - ТОВ «Укрдебт Плюс» було подано до суду Клопотання/Заяву від 03.06.2025, де повідомлено суду, що з 15.11.2019 року уклало з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» Договір купівлі-продажу прав вимоги № 2083/К відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону). Але у судовому засіданні так і не надав жодних документів, що підтверджують:
- належне повідомлення скаржника та відповідачів про переуступку прав вимог за кредитним договором;
- не надано суду першої інстанції жодного документу, що підтверджує розрахунок заборгованості за кредитним договором № 11317266000 від 20.03.2008 року у розмірі 2501934,39 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом - 1 187 710, 01 гривень, та суми заборгованості за відсотками - 1 314 224, 38 гривень;
- та повідомлено у судовому засіданні суддю про те, що у них взагалі відсутні документи, що стосуються кредитної історії за кредитним договором № 11317266000 від 20.03.2008 року;
- також ТОВ «Укрдебт Плюс» безпідставно стверджує, що «нібито» скаржнику було відомо про заміну первісного кредитора та про заочне рішення, але при цьому жодного доказу в підтвердження вищевказаного так і не надано. 
Також, судом безпідставно в оскаржуваній ухвалі суду вказано, що представником заявника (відповідача - по цивільній справі) не наводилось факту не визнання відповідачем ані факту укладення відповідного кредитного та іпотечного договорів, ані факту наявності заборгованості по кредитним зобов`язанням, тому, на думку суду, особа, яка знає про існування ризиків, які настають внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, яке, у свою чергу, забезпечено іпотечним майном, з 2015 року по 2025 рік мала всі можливості дізнатись про наслідки допущеної кредитної заборгованості та здійснити заходи щодо недопущення звернення.
Окрім того, твердження суду першої інстанції про надсилання судових повісток за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання скаржника (якщо вони не співпадали і про це було повідомлено позикодавця) є безпідставними, оскільки ані суд, ані ТОВ «Укрдебт Плюс» не надали доказів саме надсилання боржнику цих повісток рекомендованим поштовим відправленням. А відстежити рекомендованого листа можливо лише при наявності номера цього рекомендованого відправлення, а на сайті Укрпошта ця інформація зберігається лише впродовж останніх 6 місяців (в.м. а.с. 52-59).
У відзиві на апеляційну скаргу правонаступник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБТ ПЛЮС" просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, зазначаючи, що підставою для відмови в задоволенні заяви боржника є тривалий строк з моменту розгляду справи по суті і прийняття судом заочного рішення (при належному повідомленні усіх учасників провадження, у т.ч. надсилання позовної заяви). Також підставою є те, що до постановлення судом ухвали від 09.09.2024 року про заміну стягувача з банку на ТОВ «Укрдебт Плюс» - учасники провадження отримали заяву нового кредитора (з відомостями щодо заміни стягувача у справі для виконання рішення суду на користь нового позивача-кредитора), ухвалу суду про відкриття провадження, повістки суду, та ухвалу про задоволення заяви ТОВ «Укрдебт Плюс». Вказане додатково свідчить про пропуск строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. 
Окрім викладеного, заява про перегляд заочного рішення також не відповідала нормам процесуального права та не підлягала задоволенню, з огляду на відсутність у заявника доказів, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, а також ненадання їх суду та іншим учасникам провадження. Обґрунтування заяви базується на трактуванні норм чинного законодавства, на припущеннях, на безпідставних твердженнях, на покладання обов`язку доказування на інших осіб. Викладене не відповідає нормам ЦПК України щодо перегляду заочних рішень. Крім того, до суду апеляційної інстанції також належних доказів по справі, які б спростовували позовну заяву та заочне рішення, не додано (в.м. а.с. 65-73).
Ухвалами Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя – доповідач), Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.) від 05.01.2026 та від 09.03.2026 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 23.06.2026 о 15:30 (в.м. а.с. 62-62зв., 78-78зв.).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2026 здійснено заміну суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М. на учасників постійно діючого складу колегії – суддів Кострицького В.В., Коновалову В.А.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судовому засіданні 23.06.2026 представник відповідача (скаржника) ОСОБА_1 – ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник правонаступника позивача ТОВ «Укрдебт Плюс» - Земляков О.А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.
Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, первісний позивач ПАТ «Дельта Банк» - у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, так як отримали судову повістку-повідомлення на 23.06.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 12.04.2026 о 04:44:36, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (в.м. а.с. 80), відповідач ОСОБА_1 – у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, так як її повноважний представник ОСОБА_4 отримав судову повістку-повідомлення на 23.06.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 12.04.2026 о 04:40:26, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (в.м. а.с. 79), відповідач ОСОБА_2 – у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, так як судова повістка-повідомлення на 23.06.2026 повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (в.м. а.с. 81-82зв.), в судове засідання не з`явилися.
Вказане в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що з`явилися, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що представником заявника (відповідача - по цивільній справі) не наводилось факту не визнання відповідачем ані факту укладення відповідного кредитного та іпотечного договорів, ані факту наявності заборгованості по кредитним зобов`язанням, тому, на думку суду, особа, яка знає про існування ризиків, які настають внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, яке, у свою чергу, забезпечено іпотечним майном, з 2015 року по 2025 рік мала всі можливості дізнатись про наслідки допущеної кредитної заборгованості та здійснити заходи щодо недопущення звернення стягнення на іпотечне майно.
Жодних доказів того, що за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання (якщо вони не співпадали і про це було повідомлено позикодавця) боржника не надходили відповідні виклики до суду (враховуючи що за спливом тривалого часу сама цивільна справа була знищена), або що особа цікавилась долею наявної кредитної заборгованості у позикодавця, але відповідей не отримувала чи з відповідей не вбачалось існування цивільного спору, який розглядається/розглянутий судом, до суду не надавалось.
Також не надавались відомості про продовження боржником сплати кредиту (в повному або частковому розмірі), що мало б свідчити про наявність розумного сподівання боржника про продовження кредитних правовідносин.
Дані обставини, дали суду можливість дійти висновку, що відсутні доведені поважні причини пропуску заявником строку звернення до суду із відповідною заявою.
Враховуючи вищенаведене, суд вважав, що підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2015 року у справі № 520/81/15-ц відсутні, а сама заява підлягає залишенню без розгляду.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.
З виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли до Одеського апеляційного суду, вбачається, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2015 у цивільній справі № 520/81/15-ц задоволено позовні вимоги АТ «Дельта Банк» та в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором № 11317266000 від 20.03.2008 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у розмірі 2501934,39 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом - 1 187 710, 01 гривень, сума заборгованості за відсотками - 1 314 224, 38 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 20.03.2008 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71,0 кв.м., житловою площею 38, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» право власності на предмет іпотеки.
Копія вказаного заочного рішення долучена до виділених матеріалів (в.м. а.с. 20-23).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2024 здійснено заміну стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» з виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2015 у цивільній справі № 520/81/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.
Копія вказаної ухвали також долучена до виділених матеріалів.
26.11.2025 представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 звернувся із заявою про перегляд заочного рішення від 27.07.2015 у справі № 520/81/15-ц.
У даній заяві, заявник, зокрема, просив поновити строк на подання такої, аргументуючи це тим, що відповідач про виклик у судове засідання на 27.07.2015, на якому було прийнято заочне рішення, ніяких повідомлень та судових повісток про дату призначення судового засідання не отримувала, як і копії позовної заяви з додатками до неї, що, у свою чергу, не дозволило відповідачу реалізувати свої процесуальні права та порушило принцип змагальності сторін (в.м. а.с. 3).
З довідки, наданої консультантом Київського районного суду м. Одеси вбачається, що цивільна справа № 520/81/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було знищене за закінченням терміну зберігання (в.м. а.с. 29).
Ухвалою суду від 05.06.2025 провадження у справі будо зупинено до розгляду питання щодо відновлення втраченого провадження (в.м. а.с. 33-33зв.).
З інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2025 відмовлено у відновленні втраченого судового провадження по цивільній справі № 520/81/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.
У зв`язку з цим, провадження у справі щодо розгляду заяви про перегляд заочного рішення поновлено ухвалою від 21.11.2025 (в.м. а.с. 35).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України (в редакції закону станом на час ухвалення рішення, про перегляд якого ставиться питання) умовою ухвалення заочного рішення є неявка в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 227 ЦПК України (в редакції закону станом на час ухвалення рішення, про перегляд якого ставиться питання) відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Належним повідомленням учасників справи про розгляд справи є направлення судових повісток у порядку, визначеному ст. 74 ЦПК України (в редакції закону станом на час ухвалення рішення, про перегляд якого ставиться питання).
Згідно 3 ст. 222 ЦПК України у наведеній редакції особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді. 
Статтею 228 ЦПК України внормовано порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення. Так, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Статтею 284 ЦПК України (в редакції, чинній станом на час вирішення теперішнього процесуального питання) визначено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Отже, визначальним для правильного вирішення вказаного процесуального питання є саме визначення дати отримання копії рішення відповідачем.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч. 1 ст. 126 ЦПК України).
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 126 ЦПК України).
Крім того, відповідно до статей 488, 489 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.
На підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити (частина перша статті 494 ЦПК України).
Тлумачення частини першої статті 494 ЦПК України дає підстави для висновку, що допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо провадження втрачене у відповідній частині. При цьому, не допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо воно втрачене повністю (див. ухвалу Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 111/2150/13-ц (провадження № 61-24083сво18)).
Згідно з частиною третьою статті 494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.
Системний аналіз наведеного свідчить по те, що обов`язковою умовою вирішення будь-якого процесуального питання у разі втрати матеріалів справи є вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.
Залишаючи без розгляду заяву про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції вважав, що заявником не доведено поважності причин пропуску строку для подання такої заяви. При цьому, в оскаржуваній ухвалі суд дійшов таких висновків, зокрема, з огляду на те, що цивільна справа № 520/81/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність була знищена за закінченням терміну зберігання, а за результатами ініційованого судом відновлення втраченого провадження постановлено ухвалу про відмову у відновленні (у зв`язку з недостатністю зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження, з підстав ненадання їх учасниками справи).
Проте, вказаний висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.
Згідно частини другої статті 494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.
Наведене є підставою для виконання судом покладених на нього функцій щодо відновлення втраченого судового провадження, під час якого, зокрема, слід взяти до уваги як наведені норми, так і окремі аспекти їх правозастосування, зроблені в Узагальненні Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2017 практики розгляду судами деяких питань, пов`язаних із відновленням втраченого судового провадження, у тому числі на тимчасово окупованій території і в зоні АТО.
За матеріалами справи вбачається, що матеріали цивільної справи № 520/81/15-ц хоча і знищені за закінченням терміну їх зберігання, проте оригінал заочного рішення Київського районного суду м. Одеси, про перегляд якого просить відповідач, наявний в розпорядженні суду.
Можливість застосування судом наслідків пропущення процесуального строку можлива лише у разі доведеності відсутності поважних причин такого пропуску, чого по справі не встановлено, оскільки відмовлено у поновленні втраченого судового провадження.
Припущення суду про обізнаність відповідача щодо невиконаних кредитних зобов`язань, що забезпечено іпотекою, обізнаність про настання в такому випадку негативних наслідків у вигляді звернення стягнення на іпотечне майно, можливість дізнатися про наслідки такого, про кредитну заборгованість та здійснити заходи щодо недопущення звернення стягнення на іпотечне майно, а також відсутність доказів того, що за місцем реєстрації відповідача або місцем фактичного проживання боржника не надходили відповідні виклики до суду (враховуючи тривалість часу), не замінює собою відсутність та невстановлення належних доказів отримання відповідачем копії заочного рішення.
У той час, коли для правильного вирішення виниклого питання саме це є визначальним. 
Намагання суду покласти на відповідача доведення негативного доказу суперечить висновкам Верховного Суду у справі № 917/1307/18 про те, що застосування принципу змагальності виключає можливість застосування концепції негативного доказу. 
Допущені судом вказані порушення норм процесуального права є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, незалежно від доводів апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти росії» від 20 лютого 2014 року).
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до порушення норм процесуального права, а отже висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення заяви без розгляду є передчасним та зробленим з порушенням норм процесуального права.
Таким чином, не можна визнати обґрунтованою оскаржувану ухвалу суду першої інстанції із зазначених судом підстав.
Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Наведене у своїй сукупності є підставою для застосування вимог пунктів 3 та 4 частини 1 статті 379 ЦПК України та скасування оскаржуваної ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 22 грудня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 26 червня 2026 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький