ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/4929/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту коштів і майна та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій просить:
- скасувати арешт коштів боржника, накладений постановою старшого державного виконавця Гребінківського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваль Олександри Романівни від 24.01.2024, у межах виконавчого провадження ВП №73741749, на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/ електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення не які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 ;
- скасувати арешт майна боржника, накладений постановою старшого державного виконавця Гребінківського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваль Олександри Романівни від 27.03.2024, у межах виконавчого провадження ВП №73741749, на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вироком Октябрського (Шевченківського) районного суду міста Полтави від 15.12.2022 у справі №554/15028/22, зокрема, застосовано додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна. На виконання вказаного вироку 20.11.2023 видано виконавчий лист, на підставі якого постановою старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області від 08.01.2024 відкрито виконавче провадження №73741749. У межах зазначеного виконавчого провадження постановами державного виконавця від 24.01.2024 та 27.03.2024 накладено арешт на грошові кошти та майно позивача. Водночас постановою державного виконавця від 29.03.2024 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. 
Позивач вказував, що після завершення виконавчого провадження арешт з його майна та грошових коштів знято не було, що, на його думку, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача. При цьому позивач зазначав, що він фактично відбув як основне, так і додаткове покарання, а ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 24.12.2025 його звільнено від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку. Також позивач наголошував, що арешт накладено на кошти, які використовуються ним у підприємницькій діяльності та є єдиним джерелом доходу його сім`ї, а подальше існування такого арешту за відсутності відкритого виконавчого провадження порушує його право мирного володіння майном. У зв`язку із цим позивач просив суд скасувати арешт грошових коштів та майна, накладений у межах виконавчого провадження №73741749. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 продовжено строк розгляду справи на двадцять календарних днів.
Відповідач позовну заяву не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини. 
Вироком Октябрського (Шевченківського) районного суду міста Полтави від 15.12.2022 у справі №554/15028/22 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_1 , якого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 187, частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України, та призначено покарання із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. 
На підставі виконавчого листа, виданого 20.11.2023 Октябрським (Шевченківським) районним судом міста Полтави про конфіскацію всього належного майна ОСОБА_1 , постановою старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Коваль О.Р. від 08.01.2024 відкрито виконавче провадження №73741749. 
У межах виконавчого провадження №73741749 постановою державного виконавця від 24.01.2024 накладено арешт на грошові кошти боржника, що знаходяться на відкритих рахунках та електронних гаманцях, а постановою від 27.03.2024 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 . 
Постановою старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області від 29.03.2024 виконавчий документ у виконавчому провадженні №73741749 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. 
Як зазначає позивач, накладені у межах виконавчого провадження №73741749 арешти станом на момент звернення до суду не скасовані, що унеможливлює здійснення ним підприємницької діяльності та вільне користування власними коштами й майном. З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявою про зняття арешту, однак листом від 06.04.2026 Гребінківський відділ державної виконавчої служби відмовив у скасуванні арешту коштів та майна. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Порядок примусового виконання судових рішень на момент виникнення спірних правовідносин регулювався Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016. 
Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області від 29.03.2024 у межах виконавчого провадження №73741749 виконавчий документ повернуто стягувачу саме на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. 
Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 набрав чинності 05 жовтня 2016 року, відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до норм частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:
1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;
2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Згідно з частинами 1, 2 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Як встановлено судом, вироком Октябрського (Шевченківського) районного суду міста Полтави від 15.12.2022 у справі №554/15028/22 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання із конфіскацією всього належного йому майна. 
На підставі виконавчого листа, виданого 20.11.2023 Октябрським (Шевченківським) районним судом міста Полтави про конфіскацію всього належного майна ОСОБА_1 на користь держави, постановою старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Коваль О.Р. від 08.01.2024 відкрито виконавче провадження №73741749. 
У межах виконавчого провадження №73741749 постановою державного виконавця від 24.01.2024 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках та електронних гаманцях, а постановою від 27.03.2024 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 . 
Постановою старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області від 29.03.2024 у межах виконавчого провадження №73741749 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. 
Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 24.12.2025 у справі №528/1596/25 подання провідного інспектора Лубенського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Полтавській області про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням задоволено та звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання, призначеного вироком Октябрського (Шевченківського) районного суду міста Полтави від 15.12.2022, у зв`язку із закінченням іспитового строку. Після закінчення строку на апеляційне оскарження зазначена ухвала набрала законної сили, а ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 89 Кримінального кодексу України є особою, яка не має судимості. 
Позивач звернувся до Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області із заявою про зняття арешту з коштів та майна, накладеного у межах виконавчого провадження №73741749. За результатами розгляду вказаного звернення відповідач листом від 06.04.2026 повідомив про відсутність підстав для скасування арешту коштів та майна. 
Наведені обставини також підтверджуються матеріалами виконавчого провадження №73741749, наданими відповідачем до суду.
Під час судового розгляду відповідачем не надано доказів існування на момент звернення позивача до суду незавершених виконавчих проваджень, у яких ОСОБА_1 виступає боржником та в межах яких накладено арешт на його кошти чи майно. Навпаки, матеріалами справи підтверджено, що виконавче провадження №73741749 завершене шляхом повернення виконавчого документа стягувачу постановою державного виконавця від 29.03.2024 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». 
Крім того суд зазначає, що у розумінні приписів частини 1 статті 59 Кримінального кодексу України (далі КК України) конфіскація майна - різновид додаткового кримінального покарання і полягає в примусовому безплатному вилученні майна, яке є власністю засудженого, у власність держави. Цей вид покарання застосовується тільки тоді, коли він передбачений санкцією статті закону, за якою підсудний визнаний винним.
Для забезпечення конфіскації майна і цивільного позову у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством, накладається арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, на яких законом покладено матеріальні відповідальність за його дії, а також вилучається майно, на яке накладено арешт.
Статтею 48 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) визначено порядок виконання покарання у виді конфіскації майна та встановлено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас, статтею 49 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління. Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом.
Таким чином, виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби, зокрема, з певними особливостями. Так, державний виконавець отримує від суду, який постановив вирок наступні документи: 1) якщо опис майна проводився - виконавчий лист, копію вироку та копію опису майна; 2) якщо опис майна не проводився - виконавчий лист, копію вироку та довідку про те, що опис майна не проводився. На підставі отриманих від суду документів державний виконавець приймає рішення про відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
У першому випадку, якщо опис майна вже проводився, державний виконавець перевіряє наявність зазначеного в описі майна і вживає заходи щодо виявлення іншого майна засудженого, яке підлягає конфіскації. У випадку виявлення такого майна, державний виконавець включає його до опису.
У другому випадку, якщо опис майна не проводився, державний виконавець здійснює виконавчі дії, спрямовані на виявлення майна засудженого, що підлягає конфіскації і після його виявлення здійснює опис майна, про що складає відповідну постанову.
Особливість цього спору полягає у тому, що виконавче провадження здійснювалося з метою забезпечення виконання судового рішення, що передбачало конфіскацію майна, яке є власністю засудженого, як додаткового покарання, визначеного статтею 59 КК України.
При цьому, оскільки конфіскація майна є додатковим видом покарання, то вона направлена саме на майно, яке було набуте винною особою до винесення відповідного вироку суду. Засуджений не може нести додаткове покарання у виді конфіскації майна протягом невизначеного часу.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків» №11 від 21.12.1990 (з подальшими змінами), в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством за поданням державного виконавця або прокурора суд може вирішити питання про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого, яке придбане до винесення вироку і підлягає за законом конфіскації, а також на майно, яке було придбане хоча б і після винесення вироку, але на гроші чи за рахунок майна, які підлягають конфіскації за вироком, у випадках, коли не закінчився строк давності виконання вироку.
Отже, при вирішенні питання щодо звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого, яке було придбане після винесення вироку, слід враховувати яким чином придбане це майно, зокрема, чи не придбане воно на гроші чи за рахунок майна, які підлягають конфіскації за вироком, тощо, і чи не закінчився строк давності виконання вироку.
До матеріалів справи не надано інформації щодо того, яке конкретне майно позивача підлягало конфіскації. 
Отже, на цей час відпала необхідність застосування арешту коштів та майна боржника у межах виконавчого провадження №73741749 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 20.11.2023 Октябрським (Шевченківським) районним судом міста Полтави про конфіскацію всього належного майна ОСОБА_1 . 
Таким чином, жодних правових підстав для подальшого існування арешту коштів та майна позивача немає, що є достатньою підставою для їх скасування та зняття арешту, накладеного постановою старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Коваль О.Р. від 24.01.2024 про арешт коштів боржника та постановою від 27.03.2024 про арешт майна боржника у межах виконавчого провадження №73741749.
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовна заява є такою, що підлягає задоволенню. 
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1331,20 грн. З огляду на ухвалення рішення про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
Керуючись статтями 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Ярослава Мудрого, 16, м. Гребінка, Лубенський район, Полтавська область, код ЄДРПОУ 34931970) про скасування арешту коштів і майна та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Скасувати арешт коштів боржника, накладений постановою старшого державного виконавця Гребінківського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваль Олександри Романівни від 24.01.2024 у межах виконавчого провадження ВП №73741749, на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 .
Скасувати арешт майна боржника, накладений постановою старшого державного виконавця Гребінківського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваль Олександри Романівни від 27.03.2024 у межах виконавчого провадження ВП №73741749, на майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 .
Зобов`язати Гребінківський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вчинити дії щодо зняття арешту з коштів та майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , накладеного постановами старшого державного виконавця Коваль Олександри Романівни від 24.01.2024 та 27.03.2024 у межах виконавчого провадження ВП №73741749.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтями 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Г.В. Костенко