Справа № 953/2097/26 
Провадження № 2/953/2220/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 червня 2026 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого – судді Власової Ю.Ю.
секретар судового засідання - Панченко Л.В.
учасники справи:
позивач – ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ»,
представник позивача – Терещенко Ольга Сергіївна, 
відповідач – ОСОБА_1 , 
представник відповідача - адвокат Жаданов Ігор Геннадійович, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог та доводів сторін.
Позивач ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» звернувся до Київського районного суду м. Харкова із позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2025 по 01.01.2026 у розмірі 29 289,60 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат, шляхом стягнення з відповідача на свою користь сплаченої суми судового збору у розмірі 2 662,40 грн, витрат на отримання інформації з Державного реєстру речових прав у розмірі 80,00 грн та поштових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Не погоджуючись із доводами позивача, у відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з неї на користь ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» заборгованості за електричну енергію, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2025 по 01.01.2026 у розмірі 17 000,00 грн, оскільки вказана сума сплачена нею платіжними інструкціями № 0.0.3966310995.1 від 24.10.2024 на суму 2000,00 грн за період 09.2024; № 0.0.4071713694.1 від 16.12.2024 на суму 2000,00 грн за період 11.2024; № 0.0.4326939801.1 від 22.04.2025 на суму 3000,00 грн за період 03.2025; № 0.0.4548713961.1 від 18.09.2025 на суму 5000,00 грн за період 08.2025; № 0.0.4774513299.1 від 25.02.2026 на суму 5000,00 грн за період 01.2026.
Також, відповідач за цих обставин, просила пропорційно зменшити розмір судових витрат, понесених позивачем.
У відповіді на відзив позивач ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У подальшому, позивач ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» звернувся до Київського районного суду м. Харкова із заявою про зменшення розміру позовних вимог, та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2025 по 01.01.2026 у розмірі 19 289,60 грн, оскільки після подання позову у рахунок погашення заборгованості позивачем здійснено дві оплати на загальну суму 10 000,00 грн, а також просить вирішити питання розподілу судових витрат, шляхом стягнення з відповідача на свою користь сплаченої суми судового збору у розмірі 2 662,40 грн, витрат на отримання інформації з Державного реєстру речових прав у розмірі 80,00 грн та поштових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Рух справи.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Участь у справі сторін.
У судове засідання представники сторін та відповідач не з`явилися, у поданих заявах просили розглядати справу за їх відсутністю.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30.09.2022 у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 № 1268 “Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України “Про ринок електричної енергії” покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території”, передбачено, що на території Харківської області таким постачальником визначено ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ».
ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19.06.2018 № 505).
Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі — Договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі — Споживач) постачальником універсальних послуг (далі — Постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання Споживача до цього Договору. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України “Про ринок електричної енергії” (далі — Закон) та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі — ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.
Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція, копія ліцензії на провадження відповідної діяльності та копії інших документів ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» розміщені на його сайті для публічного доступу: zbutenergo.kharkov.ua.
Абзацом п`ятим пункту 13 розділу XVII Закону передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Відповідно до п. 5 ч. 2 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Згідно з п. 5.10 Договору оплата рахунка Постачальника має бути здійснена Споживачем у строк, що визначений в комерційній пропозиції, яка є додатком 3 до цього Договору. За умовами п. 3 комерційної пропозиції розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється Споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка Споживачу Постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії. 
Відповідно до п. 6.2 Договору Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору. 
Відповідно до п. 5.1.2 ПРРЕЕ, оператор системи зобов`язаний при застосуванні процедур зміни/заміни електропостачальника за сукупністю споживачів надавати новому електропостачальнику інформацію про споживачів, приєднаних до його системи, яким здійснював продаж електричної енергії попередній електропостачальник, в обсягах та порядку, визначених цими Правилами. 
На виконання Постанови № 1268 від 26.10.2018 та п. 5.1.2 ПРРЕЕ попереднім постачальником електричної енергії до ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» передано інформацію щодо особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого за адресою АДРЕСА_1 , за якою встановлена точка розподілу електричної енергії з енергетичним ідентифікаційним кодом точки комерційного обліку (ЕІС-код) - 62Z4725787078964. 
Особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_1 . Між нею та АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» (електропостачальником до 01.01.2019) 09.04.2013 укладено Договір про користування електричною енергією. 
Пунктом 28 вищезазначеного договору передбачено, що цей договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна зі сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. 
У відповідності до інформаційної довідки № 460671133 від 19.01.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником 1/1 частки будинку за вказаною адресою є ОСОБА_1 з 24.02.2011, на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2011 у справі № 2018/2-1254/11 від 19.01.2011.
Відповідно до пункту 4.27 ПРРЕЕ, у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно. 
У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів. 
Відповідач не зверталася ані до ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», як до постачальника електричної енергії, ані до АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО», як до оператора системи розподілу, з повідомленнями про намір звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та намір припинити дію укладених договорів. 
Враховуючи вищевикладене, побутовим споживачем електричної енергії, за адресою АДРЕСА_1 , за якою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .
Згідно п. 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку Адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленим Кодексом комерційного обліку. 
Згідно п. 4.12. ПРРЕЕ розрахунки між Споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від Адміністратора комерційного обліку, в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. 
Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. 
Пунктом 4.13 ПРРЕЕ передбачено, що для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити Споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку. 
АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» наділене виключним правом, як адміністратор комерційного обліку та постачальник послуг комерційного обліку, визначати обсяги електричної енергії, що спожита споживачем, шляхом отримання від споживача або самостійного здійснення зняття показників засобів обліку електричної енергії. 
Відповідно до пункту 9.1.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії затвердженого Постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018, (далі – ККОЕЕ), обмін даними комерційного обліку електричної енергії між АКО (адміністратором комерційного обліку), ППКО (постачальником послуг комерційного обліку) та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів. 
На підставі отриманої інформації про обсяги спожитої електричної енергії, постачальник електричної енергії розраховує її вартість, виходячи з умов договорів до яких приєднався споживач та виставляє Споживачу рахунки на оплату. 
Для надання доказів фактичного споживання електричної енергії за період з 01.10.2024 по 01.01.2026 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 , ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» направлено відповідний запит до АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО».
У відповіді на запит, АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» надало інформацію про фактичне споживання електричної енергії, з обсягами, спожитими по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.10.2024 по 01.01.2026, що визначені згідно з показами лічильника співробітниками адміністратора комерційного обліку; копію Договору про користування електричною енергією від 09.04.2013, укладеного між АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» та ОСОБА_1 .
Таким чином, у відповідності до вимог пунктів 4.3, 4.12, 4.13 ПРРЕЕ та пункту 9.1.1 ККОЕЕ, згідно переданих, від оператора системи розподілу АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» даних щодо обсягів спожитої електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.10.2024 по 01.01.2026, Постачальником проведено нарахування заборгованості за спожиту електричну енергію, з урахуванням перерахунку, на суму 19 289,60 грн.
Тому, враховуючи, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , існує Договір про користування електричною енергією, підписаний особисто Відповідачем, є фактичне споживання електричної енергії за вказаною адресою та оплата за спожиту електричну енергію по особовому рахунку № НОМЕР_1 , означене є доказами приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019.
Відповідно до ст. 317, ч. 4 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» містить чітке визначення поняття як «індивідуальний споживач». Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово- комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно із пунктом другим частини першої статті 5 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» постачання електричної енергії відноситься до комунальних послуг.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Абзацом другим ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з постачання електричної енергії.
За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 02.12.2020 у справі N 761/48615//18-Ц N 61-14819св20, згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
З урахуванням наведеного вище та за встановлених судовим розглядом обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та, як наслідок, їх задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» заборгованість за електричну енергію, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2025 по 01.01.2026 у розмірі 19 289,60 грн.
Матеріали справи означених висновків суду не спростовують.
Що стосується доводів сторони відповідача про те, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» заборгованості за електричну енергію, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2025 по 01.01.2026 у розмірі 17 000,00 грн не підлягають задоволенню, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу другого пункту 4.24 розділу IV ПРРЕЕ у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення. 
Відповідно до п. 3 Комерційної пропозиції № 28, яка є Додатком № 3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті “Призначення платежу” посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані Споживачем за електричну енергію, Постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості Споживача з найдавнішим терміном її виникнення”. 
Як убачається із наданих позивачем платіжних інструкцій № 0.0.3966310995.1 від 24.10.2024 на суму 2000,00 грн за період 09.2024; № 0.0.4071713694.1 від 16.12.2024 на суму 2000,00 грн за період 11.2024; № 0.0.4326939801.1 від 22.04.2025 на суму 3000,00 грн за період 03.2025; № 0.0.4548713961.1 від 18.09.2025 на суму 5000,00 грн за період 08.2025; № 0.0.4774513299.1 від 25.02.2026 на суму 5000,00 грн за період 01.2026, - вони не містять в реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата. 
Таким чином, сплати, на які посилається відповідач, зараховані на погашення заборгованості за спожиту електричну енергію за період, який не є предметом даного позову.
Судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 2 цієї статті Кодексу визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: (1) на професійну правничу допомогу; (2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; (3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; (4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: (1) у разі задоволення позову - на відповідача; (2) у разі відмови в позові - на позивача; (3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: (1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; (2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; (3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; (4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Позивач ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» звернувся до Київського районного суду м. Харкова із позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2025 по 01.01.2026 у розмірі 29 289,60 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат, шляхом стягнення з відповідача на свою користь сплаченої суми судового збору у розмірі 2 662,40 грн, витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав у розмірі 80,00 грн, поштові витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір, з урахуванням коефіцієнту 0,8, у розмірі 2 662,40 грн (платіжна інструкція № 369 від 06.01.2026); понесені витрати на отримання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у розмірі 80,00 грн (платіжна інструкція № 25628 від 05.01.2026); понесені поштові витрати, пов`язані з направленням відповідачу копії позовної заяви з додатками у розмірі 146,00 грн.
У подальшому, позивач ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» звернувся до Київського районного суду м. Харкова із заявою про зменшення розміру позовних вимог, та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2025 по 01.01.2026 у розмірі 19 289,60 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат, шляхом стягнення з відповідача на свою користь сплаченої суми судового збору у розмірі 2 662,40 грн, витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав у розмірі 80,00 грн, поштові витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом п. 2) ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 09.07.2020 у справі № 922/404/19, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.
Як вбачається із заяви ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» про зменшення розміру позовних вимог та матеріалів справи, у зв`язку з погашенням відповідачем після відкриття провадження у справі суми боргу у розмірі 10 000,00 грн, яка була предметом позову, позивач просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути лише суму 19 289,60 грн. Тобто позивач просить зменшити розмір (суму) позовних вимог, які на дату подання заяви про зменшення розміру позовних вимог вже не існували, оскільки оплачені відповідачем у повному обсязі, проте існували на дату звернення до суду із даним позовом.
Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 95)).
Прикладами відсутності предмета спору (у т.ч. часткового) можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Зі змісту заяви ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» про зменшення розміру позовних вимог вбачається, що позивач частково не підтримує позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем на сумум 10 000,00 грн після пред`явлення позову.
Таким чином, суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2 662,40 грн та витрат, пов`язаних з розглядом справи - на отримання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у розмірі 80,00 грн.
При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» поштових витрат у розмірі 146,00 грн, оскільки в силу ч. 1 ст. 177 ЦПК України надіслання відповідачу копій поданих до суду документів у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет, є процесуальним обов`язком позивача, і такі витрати не можуть бути віднесені до складу судових витрат у справі.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 67 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 322 ЦК України, ст.ст. 141, 258, 259, 264-265, 279 ЦПК України, суд - 
у х в а л и в:
Позов приватного акціонерного товариства «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» заборгованість за електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2025 по 01.01.2026 у розмірі 19 289 (дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок, та витрат, пов`язаних з розглядом справи - на отримання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у розмірі 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок.
У задоволенні вимоги приватного акціонерного товариства «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» про стягнення з ОСОБА_1 поштових витрат у розмірі 146 (сто сорок шість) гривень 00 копійок, - відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач – АТ «Харківенергозбут», м. Харків, вул. Гоголя, 10.
Представник позивача – Терещенко Ольга Сергіївна, м. Харків, вул. Гоголя, 10.
Відповідач – ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішення складено і підписано 15.06.2026.

Суддя - Ю.Ю. Власова