УХВАЛА
10 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/690/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. -головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,
секретаря судового засідання - Кондратюк Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 (колегія суддів: Скрипка І. М., Тищенко А. І., Мальченко А. О.) та рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 (суддя Джарти В. В.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 54 969 978,67 грн,
за участю представника позивача - адвоката Сурикової І. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (далі - ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія") звернулося до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго") з позовом про стягнення 74 558 424,12 грн, із яких: 70 413 522,86 грн заборгованості, 619 720,73 грн 3 % річних та 3 525 180,53 грн інфляційних втрат. Також позивач заявив до стягнення 100 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 01.07.2019 № 0221-09021 в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг.
3. 07.04.2025 представник позивача подав заяву про закриття провадження у справі в частині сплаченої відповідачем суми заборгованості.
4. 16.04.2025 Господарський суд міста Києва постановив ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимоги про стягнення 19 588 445,45 грн основного боргу та вирішив подальший розгляд справи здійснювати щодо позовних вимог про стягнення 54 969 978,67 грн.
5. 14.05.2025 представник відповідача подав клопотання про відстрочення виконання рішення суду на 1 рік із дня прийняття відповідного рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
6. Між ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" (постачальник послуг) та Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (замовник), правонаступником якого є ПрАТ "НЕК "Укренерго", укладено Типовий договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 01.07.2019 № 0221-09021, в редакції додаткової угоди № 10 "Договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел з постачальником універсальних послуг" (далі - договір).
7. Відповідно до пункту 7.1 договору він набирає чинності 01.07.2019 та діє до 31.12.2020.
8. Надалі відбувалася пролонгація договору шляхом укладення додаткових угод, доданих до позовної заяви, зокрема додатковою угодою № 11 дія договору продовжена до 31.12.2025.
9. Також додатковою угодою № 9 договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних мереж викладено в новій редакції, а саме пунктом 5 додаткової угоди № 9 сторони визначили, що умови додаткової угоди поширюються на взаємовідносини сторін, які виникли з 26.01.2024.
10. Крім того, додатковою угодою № 10 у зв`язку із набуттям чинності постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26.07.2024 № 1381 "Про затвердження Змін до постанови НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641", згідно з якою затверджено типовий договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел з постачальником універсальних послуг, сторони домовилися викласти договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних мереж у новій редакції, згідно з умовами якої і виник цей спір.
11. За змістом пунктів 1.1, 1.2 договору для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - послуга) в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Замовник сплачує постачальнику вартість послуг відповідно до умов цього договору.
12. Як вбачається з пункту 2.1 договору, вартість та порядок оплати послуги визначаються з урахуванням вимог Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26.04.2019 № 641 (далі - НКРЕКП; Порядок № 641 відповідно), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг, визначених згідно з Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), і Порядком продажу та обліку електричної енергії, виробленої активними споживачами, та розрахунків за неї, затвердженим постановою НКРЕКП від 29.12.2023 № 2651.
13. На виконання умов укладеного між сторонами договору підписано акти приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел:
- від 12.07.2024 № 6 за період із 01.06.2024 по 30.06.2024 на суму 22 304 758,26 грн із ПДВ (18 587 298,55 грн без ПДВ);
- від 31.07.2024 № 7 за період із 01.07.2024 по 31.07.2024 на суму 19 490 748,72 грн із ПДВ (16 242 290,60 грн без ПДВ);
- від 31.08.2024 № 8 за період із 01.08.2024 по 31.08.2024 на суму 22 302 202,36 грн із ПДВ (18 585 168,63 грн без ПДВ);
- від 30.09.2024 № 9 за період із 01.09.2024 по 30.09.2024 на суму 18 291 808,16 грн із ПДВ (15 243 173,47 грн без ПДВ);
- від 31.10.2024 № 10 за період із 01.10.2024 по 31.10.2024 на суму 12 268 168,50 грн із ПДВ (10 223 473,75 грн без ПДВ);
- від 30.11.2024 № 11 за період із 01.11.2024 по 30.11.2024 на суму 5 266 021,33 грн із ПДВ (4 388 351,11 грн без ПДВ).
14. Крім того, НКРЕКП як Регулятор затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої постачальником універсальних послуг, зокрема для позивача, такими постановами:
- від 31.07.2024 № 1409 у червні 2024 року в сумі 18 587 298,55 грн (без ПДВ);
- від 03.09.2024 № 1573 у липні 2024 року в сумі 16 242 290,60 грн (без ПДВ);
- від 01.10.2024 № 1702 у серпні 2024 року в сумі 18 585 168,63 грн (без ПДВ);
- від 29.10.2024 № 1855 у вересні 2024 року в сумі 15 243 173 грн (без ПДВ);
- від 26.11.2024 № 2017 у жовтні 2024 року в сумі 10 223 473,75 грн (без ПДВ);
- від 24.12.2024 № 2364 у листопаді 2024 року в сумі 4 388 351,11 грн (без ПДВ).
15. Отже, розрахована позивачем вартість послуг у червні-листопаді 2024 року затверджена Регулятором у повному обсязі.
16. Строк оплати відповідачем вартості послуг за договором згідно з пунктом 15.4 Порядку № 641 спливав:
- за червень 2024 року - 05.08.2024;
- за липень 2024 року - 06.09.2024;
- за серпень 2024 року - 04.10.2024;
- за вересень 2024 року - 01.11.2024;
- за жовтень 2024 року - 29.11.2024;
- за листопад 2024 року - 27.12.2024.

17. Станом на день подачі позовної заяви заборгованість відповідача за надану позивачем послугу складає 70 413 522, 86 грн:
- за червень 2024 року - 13 986 394,66 грн (залишок заборгованості 8 318 363,60 грн);
- за липень 2024 року - 3 898 149,74 грн (залишок заборгованості 15 592 598,98 грн);
- за серпень 2024 року - 4 460 440,47 грн (залишок заборгованості 17 841 761,89 грн);
- за вересень 2024 року - 3 658 361,63 грн (залишок заборгованості 14 633 446,53 грн);
- за жовтень 2024 року - 2 453 633,70 грн (залишок заборгованості 9 814 534,80 грн);
- за листопад 2024 року - 1 053 204,27 грн (залишок заборгованості 4 212 817,06 грн).
18. Надалі під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач надав докази сплати відповідачем частини суми основного боргу в розмірі 19 588 445,45 грн на підставі таких платіжних інструкцій:
- від 21.02.2025 № ПУП008334 на суму 396 299,76 грн (за червень 2024 року); 
- від 28.02.2025 № ПУП008546 на суму 983 385,70 грн (за червень 2024 року); 
- від 26.02.2025 № ПУП008619 на суму 6 938 678,14 грн (за червень 2024 року); 
- від 28.02.2025 № ПУП008674 на суму 58 266,22 грн (за липень 2024 року);
- від 07.03.2025 № ПУП008755 в сумі 8 650 408,66 грн (за липень 2024 року); 
- від 19.03.2025 № ПУП008834 в сумі 2 481 742,71 грн (за липень 2024 року); 
- від 28.03.2025 № 000009116 в сумі 79 664,26 грн (за листопад 2024 року).
19. Після закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті у судовому засіданні представник позивача подав заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення 4 873 391,59 грн основної заборгованості у зв`язку з добровільною сплатою відповідачем заборгованості у зазначеній сумі, на підтвердження чого до заяви долучив копії таких платіжних інструкцій: від 05.04.2025 № ПУП009185 на суму 2 471 545,33 грн, від 23.04.2025 № ПУП009308 на суму 1 930 636,06 грн та від 23.04.2025 № ПУП009309 на суму 471 210,20 грн.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
20. 14.05.2025 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025, про закриття провадження в частині стягнення 4 873 391,59 грн основного боргу, в іншій частині - позов задовольнив; стягнув із ПрАТ "НЕК "Укренерго" на користь ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" 45 951 685,82 грн основного боргу, 619 720,73 грн 3 % річних, 3 525 180,53 грн інфляційних втрат; 569 672,59 грн судового збору; відстрочив виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі № 910/690/25 на 1 (один) рік до 14.05.2026.
21. Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано, зокрема, так:
- щодо наявності підстав для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат суди встановили, що згідно з укладеним між сторонами договором оплата послуг визначається Порядком НКРЕКП № 641 і має здійснюватися протягом трьох робочих днів після затвердження вартості. Сторони підписали акти приймання-передачі наданих послуг за період із червня по листопад 2024 року на загальну суму 99 923 707,33 грн без будь-яких зауважень. Відповідач, порушуючи умови договору, у визначені строки оплату за надані послуги не провів, тому прострочив виконання зобов`язання, що є підставою для застосування статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Також суди перевірили надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат і дійшли висновку, що вони відповідають вимогам чинного законодавства та є арифметично вірними;
- щодо клопотання про відстрочення виконання рішення на 1 рік суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, з урахуванням майнового стану та балансу інтересів обох сторін, а також того факту, що у разі блокування рахунків боржника останній не зможе здійснювати забезпечення життєво важливих потреб міста, дійшов висновку про задоволення клопотання й відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва у цій справі на 1 рік із дати ухвалення рішення, тобто до 14.05.2026.
Короткий зміст касаційної скарги
22. 12.03.2026 ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, зі змісту якої вбачається, що скаржник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, а судові витрати покласти на позивача.
23. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
24. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції застосував частину другу статті 625 ЦК України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у таких постановах Верховного Суду: 
- від 30.04.2020 у справі № 914/1001/19, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19 (про те, що сплата 3 % річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові). Скаржник зазначає, що не здійснював користування коштами, належними до сплати позивачу, тому позовні вимоги про стягнення 3 % річних є необґрунтованими;
- від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (щодо можливості зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Відмова судів попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях у розгляді питання про зменшення зазначених нарахувань є хибною та такою, що не відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду).
25. Відповідач також зазначає, що основним джерелом фінансування його витрат на виконання покладених спеціальних обов`язків є надходження коштів від учасників ринку за послуги з передачі електричної енергії. Відповідач не міг своєчасно розраховуватися з позивачем виключно внаслідок недостатності коштів на рахунку передачі, а спрямовувати на оплату послуг кошти, отримані від надання інших послуг, відповідач не може, тому здійснює виплати пропорційно на недискримінаційній основі у межах залишку коштів на відповідному рахунку.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
26. Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у задоволенні цієї скарги, оскільки суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясували обставини справи й дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Позиція Верховного Суду
27. Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
28. Касаційне провадження у справі залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржниками і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
29. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
30. Тобто відповідно до положень згаданої норми касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових:
(1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду;
(2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
31. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
32. Скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, сформульованих у судових рішеннях, зазначених в пункті 24 цієї постанови.
33. Щодо вказаних аргументів касаційної скарги Верховний Суд зауважує, що визначене частиною другою статті 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити свої інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
34. У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, на яку посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
35. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, ураховуючи несправедливість, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи № 902/417/18, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав. При цьому відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи № 902/417/18, а саме встановлення такої процентної ставки на рівні 40 % і 96 % річних та їх явній невідповідності принципу справедливості. 
Отже, Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 сформулювала загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.
36. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 уточнила, що саме 3 % річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. 3 % річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж 3 % річних. Таким чином, розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір 3 % річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
37. Тобто суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору 3 % річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
38. Колегія суддів зазначає, що з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зменшення розміру заявлених до стягнення сум пені, штрафу, процентів річних є правом суду. При цьому господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.
39. У справі № 914/1001/19, на яку посилається скаржник, Верховний Суд зазначив, що сплата 3 % річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні втрати, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду, на яку посилається скаржник, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19.
40. У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, тому застосували положення частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин. При цьому суди виходили з того, що розмір процентів річних становить законодавчо встановлений розмір 3 % річних, а їх сплата не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
41. Разом із тим у справі № 910/690/25 суд першої інстанції, оцінивши наведені заявником посилання на обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, документи, надані заявником в обґрунтування своїх заяв, дійшов висновку про наявність підстав для відстрочки виконання рішення суду. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що таке відстрочення стосовно частини грошових зобов`язань боржника не порушить баланс інтересів обох учасників правовідносин.
42. Аналіз вказаних постанов Верховного Суду дає підстави для висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у наведених скаржником постановах, водночас у вказаних справах суди виходили з інших фактичних обставин, зокрема щодо погоджених сторонами у договорі штрафних санкцій та інших обставин, які є відмінними від тих, що були предметом розгляду у справі № 910/690/25.
43. При цьому в контексті наведених доводів скаржника колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, зробленого на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не свідчить про застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального та процесуального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
44. Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла підтвердження під час касаційного провадження.
45. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
46. Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваним для учасників судового процесу, виходячи із наведених вище норм ГПК України.
47. За вказаних обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою ПрАТ "НЕК "Укренерго" згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України.
Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі № 910/690/25 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач