ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/3069/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2026 (колегія суддів у складі: Мартинюк С.В. - головуючий, Фещенко Ю.В., Джепа Ю.А.)
у справі № 908/3069/24
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ассісто"
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "СКС"
про банкрутство, 

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст заяви та хід розгляду справи
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ассісто" (далі - Ініціюючий кредитор) подало заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "СКС" (далі - Боржник), заявило грошові вимоги до Боржника.
2. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.12.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство Боржника за вказаною заявою, визнано грошові вимоги Ініціюючого кредитора до Боржника в частині суми 14071512,95 грн, введено процедуру розпорядження майном боржника. 
3.  ОСОБА_1 (далі - Скаржник) як єдиний учасник Боржника звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (далі - Апеляційна скарга), в якій просив скасувати зазначену ухвалу повністю та ухвалити нове рішення про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство Боржника. 
4. Водночас Скаржник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відповідної ухвали, посилаючись на неотримання заяви Ініціюючого кредитора про відкриття провадженні у справі про банкрутство Боржника, оскаржуваної ухвали, неповідомлення його про розгляд цієї справи, у зв`язку з чим Скаржник випадково дізнався про її наявність. 
5. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.03.2026 Скаргу залишено без руху, Скаржнику надано строк 10 днів з дня отримання ухвали усунути такі недоліки апеляційної скарги: зазначити правильне місцезнаходження кредитора ТОВ "ФК "Флексіс"; надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду в розмірі 36336,00 грн; надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність таких підстав. 
6. 13.03.2026 Скаржник подав заяву про усунення недоліків Апеляційної скарги, додавши до неї нове клопотання про поновлення процесуальних строків, мотивоване тим, що Боржник не отримував від поштової служби повідомлення щодо надходження на його адресу поштової кореспонденції з моменту надіслання Ініціюючим кредитором заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника, відповідно, не отримував зазначеної заяви та не був повідомлений про розгляд цієї справи. 
7. Скаржник послався на відсутність у матеріалах справи належних доказів направлення Боржнику заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки надані Ініціюючим кредитором докази не містять адреси одержувача, за якою було направлено відповідне поштове відправлення, не свідчать ні про отримання такого відправлення Боржником, ні про його відмову від такого отримання, ні про повернення його відправнику через відсутність адресата або закінчення встановленого строку зберігання. 
8. Водночас Скаржник зазначив, що він як керівник і єдиний учасник Боржника не перевіряв наявність судових справ у Єдиному державному реєстрі судових рішень та не реєстрував електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" ЄСІКС, а перебував за межами України, де він постійно проживає. 
Стислий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
9. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за Апеляційною скаргою, повернуто її Скаржнику. 
10. Ухвалу мотивовано наявністю підстав для застосування положень, передбачених частиною 4 статті 260, пунктом 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки Скаржник не довів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду, а отже, не усунув недоліків Апеляційної скарги. 
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
11.  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного господарського суду та направити справу до господарського суду апеляційної інстанції для відкриття апеляційного провадження та розгляду Апеляційної скарги по суті. 
12. Касаційну скаргу подано з підстави, передбаченої абзацом другим частини 2 статті 287 ГПК України. 
13. Також Скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах: від 25.02.2021 у справі №679/219/20 стосовно того, що вичерпний перелік випадків, які підтверджують дату вручення судового рішення, наведений у відповідній статті, і в цьому переліку день оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень не прирівняний до дня вручення судового рішення; від 30.08.2024 у справі №908/3731/23 про те, що учасник справи, який зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зробив цього, буде повідомлений про ініціювання (існування) судового процесу за його участі судом, і це забезпечить йому подальшу можливість на власний розсуд користуватися своїми процесуальними правами. 
14. Скаржник зауважує, що він не був обізнаний ні про існування майнових вимог Ініціюючого кредитора, на про розгляд господарським судом цієї справи, оскільки Ініціюючий кредитор і розпорядник майна відправляли кореспонденцію Боржнику без зазначення адреси його місця реєстрації. 
15. Водночас Скаржник посилається на наявність у господарського суду відповідно до положень абзацу третього частини 7 статті 42, частини 11 статті 242 ГПК України обов`язку надсилати судові рішення учасникам, які не мають електронного кабінету, в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
16. Крім того, Скаржник 17.04.2026 подав додаткові пояснення, які за своїм змістом є доповненням до касаційної скарги, поданими після закінчення строку на касаційне оскарження відповідних судових рішень, тому підлягають залишенню без розгляду відповідно до вимог статей 118, 298 Господарського процесуального кодексу України.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
17. Інші учасники справи у встановлений судом строк відзиви на касаційну скаргу не подали. 
Позиція Верховного Суду
18. Керуючись вимогами статей 14, 300 ГПК України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
19. Предметом касаційного оскарження в цій справі є ухвала господарського суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою учасника Боржника на ухвалу місцевого господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство. 
20. У силу статті 6 Конвенції, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року", кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
21. За вимогами статей 8, 129 Конституції України та статей 2, 11 ГПК України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Цим принципом керується суддя, здійснюючи правосуддя.
22. Водночас відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Мушта проти України", "Мельник проти України"), що застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
23. Тобто право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо прийнятності відповідної скарги чи заяви, зокрема, стосовно строків їх подання та / або встановленої законом заборони на таке оскарження. Застосування відповідних обмежень у передбачених законом випадках не може вважатися порушенням права особи на доступ до суду.
24. Відповідно до частини 1 статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, КУзПБ, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
25. Згідно з частиною 6 статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства. 
26. Статтею 2 КУзПБ також передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України. Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
27. Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. 
28. Зокрема, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 ГПК України).
29. За вимогами статті 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, клопотання особи, яка подала скаргу, та дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується. Водночас до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, за наявності, докази сплати судового збору.
30. У випадку, якщо апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними, апеляційна скарга залишається без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (частина 3 статті 260 ГПК України).
31. Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (частина 4 статті 260 ГПК України). Положення наведеної норми кореспондуються з приписами пункту 4 частини 1 статті 261 ГПК України. 
32. За змістом частини 3 статті 256 ГПК України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з певних поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу (частина 3 статті 256 ГПК України).
33. Наведене кореспондується з положеннями частини 1 статті 119 ГПК України, згідно з якою суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
34. Положення ГПК України не визначають вичерпного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. 
35. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
36. Згідно з усталеною правовою позицією, зокрема, викладеною в постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №911/3513/16 (на яку послався апеляційний господарський суд у оскаржуваній ухвалі), поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.
37. При цьому з огляду на вимоги статей 13, 74 ГПК України заявник повинен довести обставини, на які він посилається як на поважні причини пропуску встановленого законом строку, шляхом подання відповідних доказів. Без доведення заявником таких обставин підстави для поновлення пропущеного строку та розгляду відповідної заяви у суду відсутні.
38. Зокрема, згідно з положеннями частини 2 статті 256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. 
39. При цьому днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина 6 статті 242 ГПК України).
40. Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
41. Положення наведеної норми кореспондуються з нормами, закріпленими у частині 5 статті 6 ГПК України, згідно з якою суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
42. За вимогами частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
43. Крім того, частиною 7 статті 42 ГПК України передбачено надіслання копій документів у паперовій формі листом з описом вкладення лише тим учасникам справи, які не мають електронного кабінету та відповідно до закону не зобов`язані його реєструвати. Водночас звільнено учасника справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, від надсилання копій документів іншому учаснику справи, який відповідно до частини 6 статті 6 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його. Однак суд, направляючи такому учаснику справи судові виклики і повідомлення, ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом, зазначає у цих документах про обов`язок такої особи зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.
44. Приписи абзацу 2 частини 7 статті 42 ГПК України спонукають осіб, перелік яких визначений у частині 6 статті 6 ГПК України, виконати свій обов`язок з реєстрації електронного кабінету, усвідомлюючи, зокрема, передбачені зазначеною нормою можливі негативні процесуальні наслідки його невиконання.
45. Покладення на особу, яка виконала належним чином вимоги закону про реєстрацію електронного кабінету та подала позов / заяву з використанням ЄСІКС, додаткового тягаря з направлення паперових копій процесуальних документів цінним листом з описом вкладення на адресу особи, яка такий обов`язок не виконала, є невиправданим. У такому разі обов`язок інформування особи про справу, передбачений частиною першою статті 9 ГПК України, покладається на суд.
46. Водночас з огляду на положення частин 7, 11 статті 42 ГПК України, на відміну від учасника справи, на суд покладено обов`язок надсилати судові рішення навіть тим учасникам, які не мають електронного кабінету - у паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення, з одночасним повідомленням їх про обов`язок зареєструвати електронний кабінет та можливість ознайомлення з матеріалами справи через ЄСІКС тощо. 
47. Таким чином учасник справи, який зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зробив цього, буде повідомлений про ініціювання (існування) судового процесу за його участі судом, що забезпечить йому подальшу можливість на власний розсуд користуватися своїми процесуальними правами.
48. Подібного за змістом висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30.08.2024 у справі №908/3731/23, на яку посилається Скаржник у касаційній скарзі.
49. Як вбачається зі матеріалів цієї справи, оскаржувану ухвалу господарського суду першої інстанції ухвалено 11.12.2024, повний текст зазначеної ухвали складено та підписано 17.12.2024, тому останній день встановленого частиною 1 статті 256 ГПК України десятиденного строку на її оскарження припадає на 27.12.2024.
50. Скаржник як керівник і єдиний учасник Боржника подав Апеляційну скаргу на зазначену ухвалу місцевого господарського суду в електронній формі через електронний кабінет з пропуском указаного строку - 26.02.2026. 
51. При цьому Скаржник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що він був необізнаний про відкриття провадження в цій справі оскаржуваною ухвалою, оскільки Боржнику на зареєстровану адресу не було направлено заяву Ініціюючого кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, оскаржувану ухвалу тощо, тоді як Боржник не мав електронного кабінету до моменту його реєстрації арбітражним керуючим 02.02.2026 на вимогу господарського суду. 
52. За доводами Скаржника, він дізнався про розгляд цієї справи від Моруса Ігоря Вячеславовича, щодо якого господарський суд відкрив провадження про притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника, після чого 17.02.2026 звернувся через адвоката до господарського суду щодо надання доступу до електронної справи в підсистемі "Електронний суд", такий доступ надано 18.02.2026.
53. Відмовляючи в задоволенні зазначеного клопотання, апеляційний господарський суд виходив з того, що згідно з положеннями статей 2, 3, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" будь-яка особа, зокрема Скаржник, мала можливість ознайомитись з текстом оскаржуваної ухвали з моменту її оприлюднення 19.12.2024 у Єдиному державному реєстрі судових рішень, адже він є відкритим для безоплатного цілодобового доступу. 
54. Заперечуючи проти такого висновку, Скаржник посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №679/219/20 стосовно того, що вичерпний перелік випадків, які підтверджують дату вручення судового рішення, наведений у відповідній статті, та в цьому переліку день оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень не прирівняний до дня вручення судового рішення. Верховний Суд у вказаній постанові також зазначив, що можливість дізнатися про постановлену апеляційним судом ухвали з Єдиного державного реєстру судових рішень є лише правом заявника.
55. Водночас Верховний Суд у своїх постановах (зокрема від 20.05.2024 у справі №17-14-01/1494 (699/902/22)) неодноразово звертав увагу на те, що інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може в розумні інтервали часу вжити заходів, щоб дізнатися про стан і зміст відповідної справи, водночас зауважуючи, що заявник не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про обставини руху справи та зрештою проявити розумну обачність і уважність щодо стану відомого йому провадження, скориставшись для цього відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень. 
56. Приймаючи до уваги наведені правові позиції, Верховний Суд у цій справі зазначає, що хоча оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень не є днем його вручення учасникам відповідної справи та іншим особам, однак господарський суд може враховувати (у взаємозв`язку з іншими обставинами та доказами) дату такого оприлюднення при дослідженні питання щодо моменту, коли заявник дізнався або повинен був дізнатися про ухвалення оскаржуваного судового рішення та, відповідно, мав можливість реалізувати своє право на його оскарження, проте лише в тому разі, якщо сукупність наявних у справі доказів і обставин надають підстави стверджувати про обізнаність заявника про саму наявність судового провадження у відповідній справі. 
57. Зокрема, про таку обізнаність щодо існування певного провадження в разі прояву заявником розумної зацікавленості станом своїх прав і обов`язків може свідчити отримання ним особисто та/або як керівником / представником іншої особи тощо позовної чи іншої заяви, копій судових рішень у відповідній чи іншій справі, в якій міститься посилання на неї.
58. Оскільки Скаржник звернувся з Апеляційною скаргою саме як керівник і єдиний учасник Боржника, факт надіслання Боржнику копії заяви Ініціюючого кредитора та/або оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, в сукупності та взаємозв`язку з іншими обставинами, міг би надати підстави для висновку про наявність у Скаржника з моменту їх отримання об`єктивної можливості дізнатися про існування цієї справи та ухвалення оскаржуваної ухвали. 
59. У контексті дослідження наведеного питання господарський суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі слушно послався на положення статей 6, 42 ГПК України та зазначив про те, що сам факт перебування Скаржника за межами України не може свідчити про наявність об`єктивних і непереборних перешкод для реалізації ним своїх процесуальних прав, а також для належної організації отримання ним як керівником Боржника кореспонденції за місцезнаходженням юридичної особи Боржника. Тоді як невиконання такого обов`язку або неналежна організація внутрішньої діяльності Боржника не може визнаватися поважною причиною пропуску процесуального строку. 
60. Проте апеляційний господарський суд помилково не дослідив обставини щодо направлення Боржнику в установленому процесуальним законодавством порядку копії заяви Ініціюючого кредитора та/або оскаржуваної ухвали господарського суду першої інстанції, які б надавали підстави стверджувати, що необізнаність Скаржника про відкриття провадження у цій справі зумовлена саме неналежним виконанням ним обов`язку щодо отримання офіційної кореспонденції, що надсилається на адресу Боржника. 
61. Також господарський суд апеляційної інстанції не встановив інших обставин, які б надавали підстави для висновку про об`єктивну можливість Скаржника дізнатися про відкриття провадження в цій справі раніше вказаної ним дати - 18.02.2026.
62. З огляду на викладене апеляційний господарський суд дійшов передчасного висновку про те, що неповідомлення Боржника про розгляд цієї справи не може свідчити про поважність причин пропуску Скаржником строку на апеляційне оскарження, а наведені Скаржником обставини свідчать про відсутність належної процесуальної обачності з його боку. 
63. Отже, господарський суд апеляційної інстанції передчасно відмовив у відкритті апеляційного провадження за Апеляційною скаргою, пославшись на положення частини 4 статті 260, пункту 4 частини 1 статті 261 ГПК України, без дослідження усіх обставин, які є істотними для вирішення питання про наявність / відсутність підстав для застосування вказаних норм. 
64. Такі порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно, виходячи з меж розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлених статтею 300 ГПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
65.  Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
66. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина 4 статті 310 ГПК України).
67. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 2 частини 1 статті 308, статтею 310 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга в цій справі підлягає задоволенню частково, а оскаржувана ухвала апеляційного господарського суду - скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.
Розподіл судових витрат
68. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
2. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2026 у справі №908/3069/24 скасувати, а справу передати до апеляційного господарського суду для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков