Справа №521/3534/26
Провадження №2/522/6960/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:
головуючої судді Косіциної В.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття,-

ВСТАНОВИВ:
08 квітня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття, у якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 65 149,04 гривень, моральну шкоду у розмірі 30 000,00 гривень та здійснити розподіл судових витрат.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Ухвалою суду від 15 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачці 15-ти денний строк для подання відзиву.
21 квітня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, у якій заявниця просила розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 22 квітня 2026 року вказану заяву залишено без задоволення.
08 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення доказів, у якій заявниця просить суд призначити у справі №521/3534/26 судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:
- яка технічна причина заливання (прориву) каналізаційного стояка, що призвело до затоплення квартири АДРЕСА_1 , яке відбулося у січні 2026 року?
- чи пов`язане затоплення з діями або бездіяльністю власника квартири АДРЕСА_2 ( ОСОБА_2 )?
- який реальний обсяг та характер пошкоджень приміщень і майна у квартирі АДРЕСА_3 внаслідок заливання каналізаційними стічними водами?
- яка вартість ремонтно-відновлювальних робіт у квартирі АДРЕСА_3 з урахуванням фізичного зносу конструктивних елементів та оздоблювальних покриттів, що були пошкоджені?
- чи відповідає перелік та обсяг робіт і матеріалів, зазначених у «Зведеному кошторисному розрахунку» висновку судового експерта Чорної Ю.П. від 27.02.2026 р. фактичним пошкодженням, зафіксованим під час огляду?
- яка ринкова вартість будівельних матеріалів (ламінату, підкладки тощо), що необхідні для відновлення пошкоджених ділянок, була актуальною на момент залиття (19 січня 2026 року)?
- чи є технічно необхідною повна заміна покриття підлоги (ламінату) площею 20,2-22 кв.м при наявних пошкодженнях, чи можливе відновлення шляхом часткової заміни або ремонту окремих ділянок?
- яка фактична площа пошкодження оздоблення (стелі, стін, підлоги) у кожному окремому приміщенні квартири АДРЕСА_3 ?
- який розмір матеріальної шкоди завдано залиттям квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
08 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому відповідачка просила відмовити у задоволенні позову.
08 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, у якій заявниця просила розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 11 травня 2026 року у задоволенні вказаного клопотання – відмовлено.
13 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача – адвоката Врони Андрія Валентиновича надійшло заперечення на заяву відповідача про забезпечення доказів, у якій заявник просив відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
18 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла уточнена заява ОСОБА_2 про забезпечення доказів, у якій заявниця просить суд призначити у справі №521/3534/26 судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення експертів поставити наступні питання:
- яка технічна причина заливання (прориву) каналізаційного стояка, що призвело до затоплення квартири АДРЕСА_1 , яке відбулося у січні 2026 року?
- яким є фізичний механізм формування даного затору: чи є він наслідком промерзання стояка через зовнішній термічний вплив на трубу, чи наслідком конденсаційного обмерзання внутрішньої порожнини стояка через порушення газообміну (вентиляції) або через відсутність ізоляції?
- чи відповідає стан витяжної (фанової) частини каналізаційного стояка вимогам ДБН В.2.5-64:2012?
- чи наявні ознаки неналежного технічного обслуговування управителем будинку оголовка витяжної труби (обмерзання, звуження перетину інієм), що могло призвести до зупинки циркуляції теплого повітря та подальшого замерзання рідини в стояку?
- чи дотримано температурно-вологісний режим на технічному поверсі (горищі) будинку відповідно до нормативних вимог, та чи вплинуло відхилення від таких норм на процес кристалізації льоду в системі?
- чи передбачено чинною проектною документацією на будівлю та державними будівельними нормами (ДСТУ-Н Б В.2.5-37:2008) теплова ізоляція каналізаційних стояків? У разі наявності вимог щодо ізоляції, чи відповідає фактичний стан утеплення стояка даним вимогам?
- чи є утворення даного крижаного затору наслідком недоліків утримання будинку балансоутримувачем (управителем) в частині забезпечення герметичності огороджувальних конструкцій техповерху (вікон, дверей) та працездатності витяжної вентиляції каналізації?
- чи пов`язане затоплення з діями або бездіяльністю власника квартири АДРЕСА_2 ( ОСОБА_2 )?
- який реальний обсяг та характер пошкоджень приміщень і майна у квартирі АДРЕСА_3 внаслідок заливання каналізаційними стічними водами?
- яка вартість ремонтно-відновлювальних робіт у квартирі АДРЕСА_3 з урахуванням фізичного зносу конструктивних елементів та оздоблювальних покриттів, що були пошкоджені?
- чи відповідає перелік та обсяг робіт і матеріалів, зазначених у «Зведеному кошторисному розрахунку» висновку судового експерта Чорної Ю.П. від 27.02.2026 фактичним пошкодженням, зафіксованим під час огляду?
- яка ринкова вартість будівельних матеріалів (ламінату, підкладки тощо), що необхідні для відновлення пошкоджених ділянок, була актуальною на момент залиття (19 січня 2026 року)?
- чи є технічно необхідною повна заміна покриття підлоги (ламінату) площею 20,2-22 кв.м при наявних пошкодженнях, чи можливе відновлення шляхом часткової заміни або ремонту окремих ділянок?
- яка фактична площа пошкодження оздоблення (стелі, стін, підлоги) у кожному окремому приміщенні квартири АДРЕСА_3 ?
- який розмір матеріальної шкоди завдано залиттям квартири за адресою, АДРЕСА_4 .
Ухвалою суду від 18 травня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення доказів – відмовлено.
18 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшло клопотання про зміну режиму розгляду справи, виклику експерта для роз`яснення висновку та залучення третьої особи, у якій заявниця просила:
- призначити справу до розгляду з повідомленням сторін;
- викликати до суду судового експерта Чорну Юлію Петрівну для надання роз`яснення щодо висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 27.02.2026 №05/01/2026 та зобов`язати останню надати відповіді на запитання згідно наведеного у клопотанні переліку;
- залучити до участі у справі ПП «СЕРВІСНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ».
У період з 19 травня 2026 року по 31 травня 2026 року головуюча – суддя Косіцина В.В. перебувала у щорічній відпустці.
Ухвалою суду від 08 червня 2026 року у задоволенні вказаного клопотання – відмовлено.
Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи – не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2019 №175736527.
Відповідачка – ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_6 , що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП від 15.04.2026 №472810897.
19 січня 2026 року комісія у складі: інженера технічно служби – ОСОБА_3 , слюсаря сантехніка – ОСОБА_4 , слюсаря-сантехніка – ОСОБА_5 склали акт про залиття, аварію, що трапилася в системі каналізації, відповідно до якої, 19 січня 2026 року за адресою: АДРЕСА_4 трапилося залиття каналізаційними стічними водами (фекаліями). Каналізаційні стічні води (в тому числі фекації) витікали в санвузлі з ванної та унітазу та залили всю квартиру. Намокли та забруднилися фекаліями: килимки ванної кімнати – 3 одиниці, м`яка накладка на кришку унітазу, килимки біля ліжка – 3 одиниці, килимок біля вхідних дверей, кімнатне взуття – 4 одиниці, м`які іграшки, намокли та набрякли нижні частини кухонних меблів, ламінат на підлозі площею 22 кв.м. підлягає розбиранню та заміні. Квартира підлягає професійному клінінгу та дезінфекції. 
В якості причини залиття, що трапилося із системи каналізації, стала повна закупорка каналізаційної труби в квартирі АДРЕСА_2 (поверхом нижче) внаслідок промерзання. Промерзання сталося внаслідок відсутності в квартирі АДРЕСА_2 опалення та відкритої двері на балконі при температурі -10, -15 градусів Цельсіяю Власник квартири після отримання квартири у власність в 2019 році не встановив радіатори системи опалення та не контролював стан своєї квартири. Роботу каналізації вдалося відносини після робіт по видаленню льодової пробки в каналізаційній трубі на рівні квартири АДРЕСА_2 .
Зазначений акт було затверджено директором ПП «СЕ «КОМФОРТ-ОДЕСА» - Воронюком С.І.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, системний аналіз норм чинного законодавства щодо відшкодування шкоди свідчить про те, що предметом доказування у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, є обставини щодо факту залиття квартири, особи-завдавача шкоди, причинного зв`язку між діями завдавача та наслідками у виді шкоди, вини завдавача шкоди у завданні збитків, розміру збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири.
Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.
Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. 
Дослідивши акт про залиття, який міститься у цій справі як письмовий доказ, суд вважає, що він не містить істотних порушень, які б могли свідчить про його неправомірність або нечинність з огляду на наступне.
Так, у акті зазначена дата його складання – «19 січня 2026 року».
Акт складений комісією у складі інженера технічно служби – ОСОБА_3 , слюсаря сантехніка – ОСОБА_4 , слюсаря-сантехніка – ОСОБА_5 та затверджений директором ПП «СК «КОМФОРТ-ОДЕСА» - Воронюком С.І.
У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що акт не містить висновку про те, що залиття сталося з вини власника квартири АДРЕСА_2 .
Проте, у акті чітко вказано, причину залиття - повна закупорка каналізаційної труби в квартирі АДРЕСА_2 (поверхом нижче) внаслідок промерзання.
У відзиві відповідачка також посилається на те, що сталася закупорка. вертикального стояка каналізації, який є спільним майном власників багатоквартирного будинку. Вказує, що причиною закупорки могли бути технічні особливості будинку, а не умисні дії відповідачки.
Проте, відповідно до ч.4-5ст.319 ЦПК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
У зв`язку з чим, будучи власником об`єкта нерухомого майна, відповідачка повинна була вживати всіх належних та допустимих заходів задля того, аби належний їй на праві власності об`єкт нерухомого майна не завдавав шкоди іншим особам.
Проте, відповідачка належним чином не виконала вказаний обов`язок, що підтверджується актом, в якому зазначено, що промерзання сталося внаслідок відсутності в квартирі АДРЕСА_2 опалення та відкритої двері на балконі при температурі -10, -15 градусів Цельсіяю Власник квартири після отримання квартири у власність в 2019 році не встановив радіатори системи опалення та не контролював стан своєї квартири. Роботу каналізації вдалося відносини після робіт по видаленню льодової пробки в каналізаційній трубі на рівні квартири АДРЕСА_2 .
Тобто, у акті чітко визначено, що залиття в квартирі позивача сталося саме через промерзання каналізаційної труби в квартирі відповідача, що було зумовлено відсутністю опалення в її квартирі.
При цьому, під час розгляду справи відповідачка не надала жодного доказу на підтвердження того, що промерзання каналізаційної труби та відповідно залиття сталося не з її вини. Не надано також і доказів на підтвердження того, що промерзання каналізаційної труби є наслідком технічних особливостей будинку.
Факт того, що залиття сталося внаслідок промерзання каналізаційної труби в квартирі АДРЕСА_2 також підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27.02.2026 №05/01/2026.
Під час розгляду справи відповідачка не надала суду висновок експерта, який би спростовував вказані обставини. При цьому, судом неодноразово роз`яснювалося відповідачці право на подання висновку експерта, складеного за її замовленням.
У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що вона не є належним відповідачем у справі, оскільки, причиною залиття є промерзання каналізаційної труби у квартирі АДРЕСА_2 , яка є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку.
Згідно постанови КЦС ВС від 23.01.2018 у справі № 753/7281/15, законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.
Проте, в процесі розгляду справи відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував факт того, що труба, яка зазнала промерзання належить до спільного майна співвласників багатоквартирного будинку.
Також, не було подано жодного доказу, який би спростовував вину відповідачки у промерзанні каналізаційної труби, що потягнуло за собою залиття квартири позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
На думку суду, всі ключові вимоги до такого акту - дотримано: вказані дата складання акту, склад комісії, об`єкт обстеження - належна позивачеві квартира, причина залиття, наслідки залиття.
Більше того, наведені в акті обставини підтверджуються висновком експерта, який був підготовлений для подачі до суду та який складений експертом, що попереджений про кримінальну відповідальність.
При цьому, обставини наведені в акті не були спростовані відповідачем під час розгляду справи
Тому, оцінивши усі докази в сукупності, суд вважає, що вина відповідачки у завданні шкоди підтверджується наявними у справі доказами та не спростована відповідачкою, оскільки, остання не надала жодного доказу на спростування своєї вини – не подала.
У позовній заяві позивач просить суд стягнути моральну шкоду у розмірі 65 149,04 гривень, з яких 37 929,00 гривень шкода внаслідок залиття, встановлена висновком експерта, 10 000,00 гривень послуги прибирання, 14 970,08 гривень витрати на ламінат, 2 249,96 гривень витрати на предмети та матеріали у ТОВ «ЕПІЦЕНТР К».
Відповідно до наданого позивачем висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 27.02.2026 №05/1/2026, розмір завданого матеріального збитку квартирі АДРЕСА_6 склав 37 929,00 гривень.
Як вже було встановлено судом, у висновку експерта зазначено, що його підготовлено для подання до суду. У висновку експерта зазначено, що про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України експерт обізнаний, про що наявний відповідний підпис експерта, що спростовує твердження відповідача у відзиві на відсутність попередження експерта про кримінальну відповідальність.
Також, на підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачем було подано рахунок на оплату від 20.01.2026 №25, відповідно до якого вартість послуг з прибирання квартири (після прориву каналізації) за адресою: АДРЕСА_4 , склала 10 000,00 гривень.
Факт перерахування грошових коштів підтверджується копією платіжної інструкції від 20.01.2026 №8403-7593-9526-5103, відповідно до якої ОСОБА_1 перерахував користь ФОП ОСОБА_6 грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень в якості оплати за рахунком від 20.01.2026 №25.
На підтвердження понесених витрат, позивачем також було подано накладну на суму 14 940,00 гривень та копію фіскального чеку на суму 14 970,08 гривень.
У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що розмір матеріальної шкоди є завищеним та не підтверджений належними доказами по справі. Вказує, що частина витрат, які просить стягнути позивач вже враховані у висновку експерта.
Суд частково погоджується із такими доводами з огляду на наступне.
Так, на підтвердження розміру завданої шкоди позивачем було подано: висновок експерта, документи, що підтверджують витрати на прибирання, документи, що підтверджують витрати на придбання ламінату та документи, що підтверджують витрати на купівлю матеріалів.
Проте, зі змісту висновку експерта, що був поданий позивачем вбачається, що під час розрахунку розміру завданої шкоди експертом було враховано витрати на прибирання, розмір яких склав 10 098,00 гривень (аркуш експертизи №12). Також, експертом було враховано витрати на придбання ламінату, підложки, що підтверджується локальним кошторисом на будівельні роботи (додаток до висновку експерта), розмір яких склав – 11 000,00 гривень (ламінат), 642,00 гривень (підложка).
Тобто, позивачем фактично ініційовано питання про подвійне стягнення з відповідачки грошової суми за один і той же товар та послугу (витрати на прибирання та витрати на ламінат).
При цьому, на відміну від висновку експерта, який містить середньостатистичні ціни на товари та послуги, надані позивачем докази у повному обсязі підтверджують понесені витрати в частині, яка досліджувалася експертом.
У зв`язку з чим, суд вважає, що під час визначення розміру завданої шкоди, суд повинен керуватися висновком експерта, окрім витрат, понесених на прибирання, витрат, понесених на придбання ламінату та підложки. В цій частині суд повинен врахувати фактично понесені витрати.
Суд зауважує, що позивач надав докази на підтвердження фактичного понесення ним витрат, які за своїм розміром майже відповідають розміру, визначеному у висновку експерта, що свідчить про те, що позивач під час понесення таких витрат діяв добросовісно, не вживав заходів, спрямованих на завищення цін на товари та послуги.
Також, було надано копію фіксального чеку на суму 2 249,96 гривень, відповідно до якого було придбано:
- засіб для прочистки труб;
- міжки для сміття;
- килимки;
- чохол для унітазу.
При цьому, в акті від 19.01.2026 було встановлено, що намокли та забруднилися фекаліями: килимки ванної кімнати – 3 одиниці, м`яка накладка на кришку унітазу, килимки біля ліжка – 3 одиниці, килимок біля вхідних дверей.
Вказане свідчить про те, що придбаний згідно фіскального чеку товар був зумовлений залиттям.
У зв`язку з чим, суд вважає, що розрахунок матеріальної шкоди повинен виглядати наступним чином:
- матеріальна шкода згідно висновку експерта (окрім витрат на прибирання, купівлі ламінату та підложки) – 16 189,00 гривень (37 929-11 000-642);
- витрат на прибирання – 10 000,00 гривень;
- витрати на придбання ламінату, підложки та додаткових матеріалів – 14 970,08 гривень;
- витрати на придбання матеріалів – 2 249,96 гривень;
- всього – 43 409,04 гривень.
У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що розрахунок шкоди складено 27 лютого 2026 року, тоді як залиття відбулося раніше, що спричинило зміну цін.
З приводу цього, суд зауважує, що витрати у зв`язку зі зміною цін також належать до матеріальної шкоди, а тому, їх врахування дає змогу у повній мірі визначити розмір матеріальної шкоди. При цьому, відповідачкою не спростовано, що розмір цін, наведений у калькуляції експерта не відповідав середньоринковим цінам на момент його складання.
Відповідачка також посилається на те, що трудовитрати у висновку експерта – є завищеними, проте, вказана обставина не підтверджена жодним доказом по справі.
Відповідачка також посилається на те, що було завищено обсяги матеріалів та площі робіт, зокрема, розмір плівки склав 22 кв.м., тоді як обсяг розбирання ламінату склав 20,2 кв.м. Проте, посилаючись на вказану обставину відповідачка не враховує той факт, що під час здійснення будівельних робіт можуть відбуватися незначні технічні втрати матеріалу.
Фактично підставою для застосування цивільно-правової відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного право порушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Частиною першою статті 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76,80 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, N 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
Враховуючи те, що вина відповідачки у вчиненні цивільного правопорушення – доведена, а розмір шкоди, що був нею завданий підтверджується належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок залиття та стягнення з відповідачки грошової суми в розмірі 43 409,04 гривень.
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
У позовній заяві відповідач просить стягнути з відповідачки 30 000,00 гривень в якості моральної шкоди.
Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
У постанові КЦС ВС від 08.01.2024 у справі № 454/2855/22, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.
При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
У позовній заяві позивач посилається на те, що внаслідок залиття позивачем понесено значні моральні страждання, оскільки, позивач вимушений був відновлювати своє майно та нести додаткові витрати, тоді як відповідачка не хотіла повертати спричинені збитки. Посилається на те, що внаслідок залиття позивач на деякий час не міг користуватися своїм майном.
Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
При цьому суд має враховувати засади розумності, виваженості та справедливості.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди. 
При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Тому, враховуючи характер правопорушення, відсутність глибоких фізичних та душевних страждань, часткове погіршення якості життя позивача, суд вважає, що 3 000,00 гривень є тією сумою, яка у повній відшкодує завдану шкоду, буде розумною, виваженою та справедливою, а тому, доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнення з відповідачки грошової суми у розмірі 3 000,00 гривень.
Щодо витрат по сплаті судового збору, суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.
Зі змісту ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, застосовується ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно копії квитанції від 10.03.2026 №287140216 позивачем сплачено в якості судового збору грошову суму у розмірі 1 331,20 гривень.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову – 95 149,04 гривень.
Розмір задоволених позовних вимог – 46 409,04 гривень.
Питома вага – 0,487 (46 409,04/95 149,04).
Судовий збір – 648,29 гривень (1 331,20*0,487).
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка була б пропорційна задоволеним позовним вимогам та яка підлягає стягненню з відповідачки становить 648,29 гривень.
Щодо витрат, пов`язаних із залученням експерта, суд зазначає наступне.
На підтвердження завданої шкоди, позивачкою було подано до суду висновок експерта, який був врахований судом під час ухвалення рішення по справі.
Згідно копії акту приймання-передачі №6-26, ФОП ОСОБА_7 передала, а ОСОБА_1 прийняв надання послуг з проведення судової будівельно-технічної експертизи зі складанням висновку експерта, розмір якої слав 6 000,00 гривень.
Факт перерахування вказаних грошових коштів підтверджується копією платіжної інструкції від 19.02.2026 №8406-7591-3434-8220.
Витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 133 ЦПК України).
Висновок експерта може бути підготовлений як підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи.
Постанова КЦС ВС від 20.07.2022 у справі № 524/710/21 містила висновок про те, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.
ВП ВС відступила від правового висновку КАС ВС та КЦС ВС щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи, визначивши, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Так, відповідно до Постанови ВП ВС від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, у випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зокрема, інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і у разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, такий висновок не приймається судом до розгляду (стаття 101 КАС України, стаття 98 ГПК України, стаття 102 ЦПК України).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі.
Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права.
Враховуючи те, що суд врахував висновок експерта як доказ у справі задля визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди, існують підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на проведення експертизу.
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону).
Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.
Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке:
- витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат;
- висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи;
- у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду;
- при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову – 95 149,04 гривень.
Розмір задоволених позовних вимог – 46 409,04 гривень.
Питома вага – 0,487 (46 409,04/95 149,04).
Розмір витрат на проведення експертизи – 2 922,00 гривень (6 000*0,487).
Тому, враховуючи те, що вартість складання висновку підтверджується наявними та допустимими доказами по справі, беручи до уваги той факт, що висноко був використаний судом для визначення розміру завданої шкоди та той факт, що суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат на проведення експертизи у розмірі 2 922,00 гривень.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 300,00 гривень.
Так, 04 березня 2026 року між ОСОБА_1 та адвокатом Вроною Андрієм Валентиновичем було укладено договір про надання правової допомоги від 04.03.2026 №588, за яким у порядку та на умовах, визначених договором адвокат зобов`язався надати правову допомогу клієнту, а клієнт зобов`язався прийняти вказану правову допомогу.
04 березня 2026 року між ОСОБА_1 та адвокатом Вроною Андрієм Валентиновичем було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги 04.03.2026 №588, якою сторони погодили, що клієнт за надання правової допомоги зобов`язується сплатити гонорар у розмірі 17 300,00 гривень.
Факт сплати вказаної грошової суми підтверджується копією платіжної інструкції від 06.03.2026 №8408-2567-7854-8309.
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.
Правовий висновок щодо того, що суд може з власної ініціативи суду зменшувати розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, за критерієм співмірності розміру цих витрат, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у cправі № 686/5757/23. На момент ухвалення рішення, Велика Палата Верховного суду не відступила від висновку, викладеного у постанові ВП ВС від 26 червня 2024 року у cправі № 686/5757/23.
У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не відповідає дійсним обставинам справи.
На думку суду, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципам співмірності, розумності та справедливості з огляду на наступне.
Щодо витрат пов`язаних з ознайомленням з матеріалами кредитної справи то постанова ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19 містить висновок про те, що витрати на ознайомлення з апеляційними скаргами не можуть бути враховані під час розподілу судових витрат, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги з підготовки відзивів на апеляційні скарги.
Тому, на думку суду, ознайомлення з матеріалами та документами є одним із елементів процедури складання заяв по суті справи (позову, відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив), а тому, не підлягають окремій оцінці.
Щодо витрат на надання консультації та витрат на погодження правової позиції, то на думку суду такі витрати є виключною ініціативою представника, оскільки, позивач участі у судових засіданнях – не брав, власну позицію щодо справи – не висловлювали, а позовна заява складалася безпосередньо адвокатом, будь-яких заяв або клопотань самостійно – не подавав. Будь-яких доводів на підтвердження того, що надання такої послуги як консультація не є невідворотною та неминучою – позивачем надано не було. Окрім того, у змісті позовної заяви та акті приймання передачі не розкрито з приводу якого саме питання (яких документів) надавалася така консультація. Тому, суд вважає, що підстави для відшкодування витрат за зазначену послугу – відсутні.
Щодо витрат, пов`язаних зі складання та подання позову, то суд звертає увагу на те, що сама позовна заява не значна за обсягом, а складання такої заяви не вимагає значного проміжку часу, оскільки, за своєю формою та змістом така позовна заява є типовою.
Додатки до позовної заяви не містять будь-яких доказів, які б були отримані представником позивача самостійно, а тому, це дає підстави вважати, що адвокат не вчиняв будь-яких дій задля їх отримання.
Суд звертає увагу на те, що правовідносини які виникли між сторонами ґрунтуються на кредитних правовідносинах. Зазначена категорія справ не належить до спав значної складності.
Визначаючи вартість такої послуги, як складання та подання позову, суд виходить з того, що спірні правовідносини характеризуються чітким правовим регулювання, а тому, від представника позивача не вимагалося здійснення пошуку додаткового законодавства, що свідчить про сталість та єдність законодавства у цій сфері.
При цьому, судова практика у цій сфері стала та узгоджена між собою, що не вимагає від представника витрати значного часу для її пошуку та/або узгодження правових позицій.
На думку суду, справа не становить значного суспільного інтересу, та впливає виключно відносини між позивачем та відповідачем.
Тому, враховуючи зазначене, суд вважає, що вартість послуги із складання та подання позовної заяви, яка б відповідала критерію співмірності, розумності та справедливості становить 4 000,00 гривень.
Суд також зауважує, що розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що не вимагало від позивача нести витрати пов`язані із участю адвоката у судовому засіданні.
Також, 13 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача – адвоката Врони Андрія Валентиновича надійшло заперечення на заяву про забезпечення доказів.
Вказане заперечення було враховано судом під час розгляду справи.
Тому, враховуючи категорію справи, зміст заперечення та його розмір, час, необхідний для його підготовки, суд вважає, що 500,00 гривень за надання такої послуги буде відповідати критеріям розумності, пропорційності та справедливості, а загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який би відповідав вказаним принципам становить 4 500,00 гривень.
Проте відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову – 95 149,04 гривень.
Розмір задоволених позовних вимог – 46 409,04 гривень.
Питома вага – 0,487 (46 409,04/95 149,04).
Витрати на професійну правничу допомогу – 2 191,50 гривень (4 500*0,487).
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума витрат на професійну правничу допомогу, яка була б пропорційна задоволеним позовним вимогам та яка підлягає стягненню з відповідача становить 2 191,50 гривень.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття – задовольнити частково.
Стягнути з відповідачки – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 , РНОКПП – НОМЕР_1 , на користь позивача – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП – НОМЕР_2 , матеріальну шкоду у розмірі 43 409 (сорок три тисячі чотириста дев`ять) гривень 04 (чотири) копійки.
Стягнути з відповідачки – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 , РНОКПП – НОМЕР_1 , на користь позивача – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП – НОМЕР_2 , моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
Стягнути з відповідачки – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 , РНОКПП – НОМЕР_1 , на користь позивача – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП – НОМЕР_2 , суму сплаченого судового збору, пропорційну розміру задоволених позовних вимог у розмірі 648 (шістсот сорок вісім) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок.
Стягнути з відповідачки – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 , РНОКПП – НОМЕР_1 , на користь позивача – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП – НОМЕР_2 , витрати на проведення експертизи у розмірі 2 922 (дві тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні 00 (нуль) копійок.
Стягнути з відповідачки – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 , РНОКПП – НОМЕР_1 , на користь позивача – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП – НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 191 (дві тисячі сто дев`яносто одна) гривня 50 (п`ятдесят) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 08 червня 2025 року.

Суддя           Косіцина В.В.