ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" травня 2026 р. справа № 300/1633/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитюка Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Лудчак А.В.,
за участю: представника позивача Дрогомирецького І.М.,
представників відповідача Харченко Ю.В., Кічури Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України 
про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови 

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі, також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє представник адвокат Дрогомирецький Ігор Миколайович, звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (далі, також - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UА206050/2026/000001/2 від 05.03.2026 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА206050/2026/000028.
Позовні вимоги мотивовано тим, що для здійснення митного контролю та митного оформлення представником позивача за договором на проведення митно-брокерської діяльності на території України від декларанта - Товариство з обмеженою відповідальністю “Адель Сервіс” була подана декларація митної вартості № 26UA2060500001454U8, якою було визначено митну вартість товару за основним методом визначення митної вартості - за ціною контракту. Для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару позивачем було подано до митного органу пакет документів, визначених частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. Однак, згідно оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів № UА206050/2026/000001/2 від 05.03.2026, митна вартість імпортованих товарів не визначена за основним методом, а розраховувалась за резервним методом, у зв`язку з неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України. При цьому відповідачем зазначено про неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості. Також, відповідачем згідно із частиною 6 статті 54, частини 12 статті 264 Митного кодексу України, винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА206050/2026/000028, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з підстав коригування митної вартості товару. Однак, з підвищенням митної вартості товару, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника, що відповідачем не було зроблено на думку позивача. На підставі вказаного, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі (а.с.71-72).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 10.04.2026. Щодо заявлених позовних вимог представник заперечила, зокрема зазначила, що під час здійснення процедур митного контролю програмно-інформаційним модулем автоматичною системою аналізу і управління ризиками (ACAYP) за митною декларацією від 11.02.2026 №100190/2026/2539913 було згенеровано форми митного контролю за напрямом визначення митної вартості товарів. Так, за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номера відповідної митної декларації, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), АСМО “Інспектор” встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим, ніж заявлена митна вартість декларантом. В ході перевірки поданих декларантом до декларації документів відповідачем було встановлено, що такі містять розбіжності, а саме не місять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Зокрема, під час аналізу наданих до митного оформлення транспортних/перевізних документів, а саме: рахунок на оплату транспортних послуг від 27.02.2026 NoLS-4723192 та документ, що підтверджує вартість перевезення від 27.02.2026 № 13859 було встановлено, що вартість автоперевезення за межами території України та за межами території України розподілено не пропорційно, що викликало сумніви у правильності декларування вартості транспортних витрат. Так, міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України (м. Гданськ - Польща та п/п Рава-Руська - Україна) відстань - 688 км (орієнтовно становить - 2,03 дол. США км) та міжнародне автоперевезення по території України (п/п Рава-Руська - м. Рогатин) відстань - 194 км (орієнтовно становить - 3,5 дол. США/км). Відповідно до наданого до митного оформлення транспортного документу - CMR від 28.02.2026 № 500750 перевезення вантажу здійснювалось перевізником "РЕ “Rio-Trans", проте для підтвердження виконання послуг з автоперевезення Договору на перевезення між експедитором (ТОВ “Ламан Шипінг) та перевізником (РЕ “Rio-Trans”) декларантом надано не було.
Таким чином, спрацювання АСАУР та генерація по митній декларації додаткових митних формальностей за напрямком контролю правильності визначення митної вартості, а також нижчий рівень митної вартості подібних товарів стали однією з підстав для ретельного опрацювання документів, поданих до митного оформлення в частині виявлення ознак, визначених положенням частини 3 статті 53 МКУ (розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відтак, у рамках процедури коригування митної вартості джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД від 11.02.2026 №100190/2026/2539913. Визначена митна вартість - на рівні 3,77 дол. США/кг, а тому у даному випадку митна вартість визначалась за резервним методом. Враховуючи всі наведені обставини, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а рішення про коригування митної вартості та картку відмови такими, що прийняті відповідно до закону та з урахуванням усіх обставин.
10.04.2026 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що оскаржувані рішення прийняті з формальних підстав, які не тягнуть за собою жодних правових, фінансових чи будь яких інших наслідків, а відповідачем не надано жодних належних чи допустимих доказів про приховування будь яких витрат чи про суперечливість в поданих при декларуванні документах. Зважаючи на викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.100-104).
Протокольною ухвалою суду від 23.04.2026 закінчено підготовче провадження та перейдено до розгляду справи по суті (а.с.108-110).
28.04.2026 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання згідно якого останній просить суд, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн (а.с.118-119). 
Відповідач 29.04.2026 подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, згідно якого зазначено, що розгляд справи не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, категорія справи є справою незначної складності, підготовка та написання позовної заяви адвокатом не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, пошук та аналіз судової практики по суті зводиться до дублювання висновків судів про релевантні норми права, аналіз та спосіб їх застосування, Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносин, розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, не є належним чином обґрунтованим у контексті обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу та відповідно співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу (а.с.112-114).
В судових засіданнях під час розгляду справи по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав з мотивів і підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. 
Представники відповідача щодо задоволення позову заперечили з мотивів наведених у відзиві, просили відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами загального позовного провадження, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, суд встановив такі обставини.
02.10.2025 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) та компанією "Dingzhou Shuohui Fitness Equipment Co., LtD" (Китайська Народна Республіка” (Продавець) укладено зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу спортивного обладнання за №02122025 (а.с.47-49).
Відповідно до пункту 1.1. Договору, Продавець продає Покупцю спортивне обладнання (надалі "Товари") відповідно до Специфікації до цього договору. Специфікація є невід`ємною частиною цього договору. 
Продавець надасть товари Покупцю на умовах, визначених у специфікації до цього Договору після отримання платежу Продавцем у сумі, визначеній у Специфікації до цього договору за товари відповідно до умов оплати, визначених у розділі 5 цього Договору (пункт 3.1.).
Поставка товарів здійснюється на умовах “FOB” (доставка вантажу, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до місця (Тяньцзінь, Китай) (“Порт призначення”) відповідно до правил Інкотермс 2010 (пункт 3.3.).
Умови оплати та порядок оплати для поставки Товарів визначені у Специфікації до цього Договору (пункт 5.1.). 
Згідно з підпунктом 5.2 пунктом 5 Договору оплата здійснюється у доларах США за договором відповідно до специфікації до цього договору на банківський рахунок.
На виконання умов вищенаведеного договору на митну територію України відповідно до пакувального лист (Packing list) Б/Н від 04.11.2025; рахунку-фактури (інвойс) (Commercial invoice) №AFI25005 від 04.11.2025; Коносаменту (Bill of lading) UTRUST25120967 від 21.12.2025 ввезено товари загальна вартість товару становить 40 171,50 доларів США (а.с.24-32).
Для здійснення митного контролю та митного оформлення представником ФОП ОСОБА_1 за договором на проведення митно-брокерської діяльності на території України від 02.10.2025, декларантом - Товариство з обмеженою відповідальністю “Алель Сервіс” була подана декларація митної вартості № 26UA206050001454U8, якою було задекларовано для митного оформлення товари, що ввозяться на територію України “інвентар та обладнання для занять фізкультурою, гімнастикою легкою атлетикою іншими видами спорту; фітнес - гантелі” (а.с.53).
Разом із митною декларацією, митним брокером надано відповідачу документи для підтвердження митної вартості товару, зокрема: Пакувальний лист (Packing list) Б/Н від 04.11.2025; Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) AFI25005 від 04.11.2025; Коносамент (Bill of lading) UTRUST25120967 від 21.12.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) 500750 від 28.02.2026: Декларація про походження товару (Declaration of origin) AFI25005-2 від 04.11.2025; Статус особи яка подає митну декларацію 2; Банківський платіжний документ, що стосується товару №1 від 07.10.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №2 від 04.11.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №3 від 14.11.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №5 від 26.11.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №6 від 09.12.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № LS-4723192 від 27.02.2026; Документ, що підтверджує вартість перевезення №13859 від 27.02.2026; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікація №SP02102025 від 02.10.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товару, що декларується, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ними посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 02102025 від 02.10.2025; Договір про надання послуг митного брокера №30/01/26 від 30.01.2026; Договір (контракт) про перевезення ТЕО-24092025 від 24.09.2025; Копія митної декларації країни відправлення 020220250001378611 від 17.12.2025 (а.с.24-52).
Митним органом надіслано декларанту повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Декларантом на вищенаведений запит відповідача, відповідно до ч. 3. ст. 53 МКУ про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, повідомлено, що наявні документи надано, а саме: банківські платіжні документи про оплату товару, експортну декларацію відправника, інші документи надати не можуть.
За результатами розгляду № 26UA206050001454U8 від 04.03.2026 та доданих до неї документів інспектором митного органу прийнято рішення про коригування митної вартості № UА206050/2026/000001/2 від 05.03.2026, в графі 33 якого зазначено, що “Митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині другій, третій статті 53 Митного кодексу України (далі - МКУ). Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Відповідно до вимог частини 3 статті 53 МКУ у разі, якщо документи, зазначені в частині 2 статті 53 МКУ містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари, то декларант повинен надати додаткові документи, передбачені статтею 53 МКУ. Відповідно до частини 10 статті 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена, чи підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витати (складові митної вартості): витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження або обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів. Під час аналізу наданих до митного оформлення транспортних/перевізних документів, а саме: рахунок на оплату транспортних послуг від 27.02.2026 №LS-472392 та документ, що підтверджує вартість перевезення від 27.02.2026 №13859 було встановлено, що вартість автоперевезення за межами території України та за межами території України розподілено не пропорційно, що викликало сумніви у правильності декларування вартості транспортних витрат. Таким чином, міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України (м. Гданськ - Польща та п/п Рава- Руська - Україна) відстань - 688 км (орієнтовно становить - 2,03 дол. США/км) та міжнародне автоперевезення по території України (п/п Рава-Руська -м. Рогатин) відстань - 194 км (орієнтовно становить - 3,5 дол. США/км). Відповідно до поданого до митного оформлення транспортного документу - CMR від 28.02.2026 № 500750 перевезення вантажу здійснювалось перевізником “PE “Rio-Trans”, проте для підтвердження виконання послуг з автоперевезення Договору на перевезення між експедитором (ТОВ “Ламан Шилінг) та перевізником (PE “Rio- Trans”) декларантом надано не було. Відповідно до вимог ч. 2 та ч. З ст. 53 МКУ декларанту направлено вимогу про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, на підставі яких митна вартість буде визнана., а саме: “Відповідно до частини 2 та ч 3 ст. 53 МКУ декларанту направлено вимогу про надання додаткових документів для підтвердження давленої митної вартості товару, на підставі яких Митна вартість буде визнана, а саме: “Відповідно до частини 2 статті 53 МКУ для підтвердження відомостей про вартість перевезення морським/автотранспортом за межами митної території України прошу надати: - банківські платіжні документи, що стосуються оцінювання товару (платіжні інструкції). В тому числі, для підтвердження вартості перевезення морським/автотранспортом за межами митної території України прошу надати: - транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, в тому числі: договір на перевезення, договір-заявка на оплату транспортних витрат тощо: - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування”. На виконання вимог частини 3 статті 53 МКУ, у зв`язку із неподанням всіх документів, що підтверджують вартість транспортних витрат прошу надати: - каталоги, специфікації, прайскуранти (прайс-листи) виробника товару; - експортну декларацію країни відправлення (CN); - висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями”. Крім того, під час контролю правильності визначення митної вартості товару митним органом встановлено наступне. Відповідно до п.5 "Умови оплати" Контракиту від 02.10.2025 №02102025 оплата здійснюється на умовах передоплати. Для підтвердження ціни, що фактично сплачена за товар, декларантом надано копії Swift переказів (№1, 2, 3, 5, 6), які не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до вимог Закону від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту та валютні операції", Положення про здійснення валютних операцій з валютними цінностями, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затверджені Постановою правління НБУК від 28.07.2008 №216. Слід зазначити, що відповідно до вимог митних цілей, яка базується на ціні, що сплачена або підлягає сплаті. Основним документом, що підтверджує вартість товару, є банківський платіжний документ, що стосуються оцінювання товару (платіжна інструкція). Таким чином, виникають сумніви в достовірності декларування заявленої митної вартості. На вимогу митного органу декларантом не надано додаткові документи: - належних транспортних (перевізних) документів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, в тому числі, договір на перевезення, - рахунок па оплату транспортних (витрат; - страхові документи, - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару (наданий документ від 01.10.2025 №PR01102025 носить адресний характер та містить інформацію лише про декларовані товари); - експортна декларація країни відправлення; - висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Відповідно до вимог ч 6 ст. 54 МКУ, неподання Декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості містять розбіжності в даних, що мають вплив на правильність визначення митної вартості та не підтверджені документально (неподання документів передбачених ч 2, ч 3 статті 53 МКУ), то відповідно до пп 2, 3 статті 58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні (мали ідентичну інформацію щодо виробників, торгових марок, країну виробництва та ідентичний/aналогічний асортимент), методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та ненаданням декларантом документів, які уможливили б визначення митної вартості за згаданими методами. Відповідно до п.1 ст. 64 МКУ у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість буде визначена за резервним методом згідно ст.64 МКУ. Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №1 слугувала МД від 11.02.2026 №100190/2026/253913, за якою здійснено митне оформленні товару “Приладдя для занять фізкультурою, спортом з комбінованих матеріалів: гантелі”. Визначена митна вартість - на рівні 3,77 дол. США/кг. Джерелом інформації дія коригування митної вартості товару №2 слугувала МД від 10.02.2026 №500020/2026/001038, за якою здійснено митне оформлення товару “Інвентар та обладнання для занять фізкультурою надувні м`ячі”. Визначена митна вартість - на рівні 3,77 дол. США/кг. Інформація, що стосується митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України надано з додержанням вимог конфіденційності інформації, що передбачена статтею 11, частиною 2 статті 56, статті 257 МКУ. Коригувань на обсяг партії, умов поставки, комерційних умов не здійснювалось. Декларанту роз`яснено, що згідно з п. З ст.52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст. 55 МКУ. Також, роз`яснюється право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду” (а.с.17-19).
Крім того, відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА206050/2026/000028, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з підстав коригування митної вартості товару (а.с.20-23).
Не погоджуючись з відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості товару, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 (далі, також - МК України, Кодекс).
Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України, встановлено порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України).
Згідно частин 1, 2, 3 статті 318 Митного кодексу України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.
Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 Митного кодексу України.
Митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 Митного кодексу України).
У відповідності до частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).
Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами 4 та 5 статті 58 МК України и також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини 1 та 2 статті 52 МК України).
Частинами 1 та 2 статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3)рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6)транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8)якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів (частина 1 статті 368 Митного кодексу України).
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
В силу положень частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Дана норма кореспондується з положеннями частини 3 статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI Про внесення змін до Закону України “Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур”, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.
Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4)виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як визначено частиною 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 1 статті 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. В частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується. А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Порядок визначення митної вартості за резервним методом регламентований положеннями статті 64 МК України.
Так, згідно зі статтею 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митний орган досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості, у тому числі якщо декларант самостійно визначає митну вартість за резервним методом. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині 3 статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.
Водночас, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.
При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статті 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі №809/946/17.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.
Як встановлено судом, декларантом в інтересах позивача, подано до відповідача декларацію 26UA206050001454U8, згідно якої було визначено митну вартість товару за основним методом визначення митної вартості - за ціною контракту та надано документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення, а саме: Пакувальний лист (Packing list) Б/Н від 04.11.2025; Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) AFI25005 від 04.11.2025; Коносамент (Bill of lading) UTRUST25120967 від 21.12.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) 500750 від 28.02.2026: Декларація про походження товару (Declaration of origin) AFI25005-2 від 04.11.2025; Статус особи яка подає митну декларацію 2; Банківський платіжний документ, що стосується товару №1 від 07.10.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №2 від 04.11.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №3 від 14.11.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №5 від 26.11.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №6 від 09.12.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № LS-4723192 від 27.02.2026; Документ, що підтверджує вартість перевезення №13859 від 27.02.2026; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікація №SP02102025 від 02.10.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товару, що декларується, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ними посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 02102025 від 02.10.2025; Договір про надання послуг митного брокера №30/01/26 від 30.01.2026; Договір (контракт) про перевезення ТЕО-24092025 від 24.09.2025; Копія митної декларації країни відправлення 020220250001378611 від 17.12.2025.
На думку суду, подані декларантом відповідно до частини 2 статті 53 МК України документи є вичерпними та підтверджують усі складові митної вартості за першим (основним) методом, містять усі необхідні реквізити сторін: продавця – "Dingzhou Shuohui Fitness Equipment Co., LtD", Китайська Народна Республіка та покупця – ФОП ОСОБА_1 , особисті підписи, а також відтиск печатки фірми (нерезидента) продавця. Окрім цього, такі документи містять детальний опис товару, який дає можливість ідентифікувати його, а також кількість та ціну товару.
Також, суд зазначає, що подані позивачем: Банківський платіжний документ, що стосується товару №1 від 07.10.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №2 від 04.11.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №3 від 14.11.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №5 від 26.11.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару №6 від 09.12.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № LS-4723192 від 27.02.2026, які стосуються товару, підтверджують факт виконання покупцем зобов`язання щодо оплати за товар, що відповідає правовій природі договору-купівлі продажу та реальному характеру його виконання.
Зауважень до вказаних документів у відповідача в ході розмитнення не було, а такі не зазначені в оскаржуваних рішеннях. В ході розгляду справи судом відповідач звернув увагу на те, що сума сплати відповідно до банківських документів перевищує вартість товару заявлену до розмитнення, однак позивач зазначив, що така розбіжність пояснюється двома окремими поставками товару за вказаними платіжними документами.
При цьому, ряд документів, а саме: Пакувальний лист (Packing list) Б/Н від 04.11.2025; Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) AFI25005-2 від 04.11.2025; Коносамент (Bill of lading) UTRUST25120967 від 21.12.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) 500750 від 28.02.2026: Декларація про походження товару (Declaration of origin) AFI25005-2 від 04.11.2025, Документ, що підтверджує вартість перевезення №13859 від 27.02.20226; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікація №SP02102025 від 02.10.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товару, що декларується, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ними посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 02102025 від 02.10.2025; Договір про надання послуг митного брокера №30/01/26 від 30.01.2026; Договір (контракт) про перевезення ТЕО-24092025 від 24.09.2025; Копія митної декларації країни відправлення 020220250001378611 від 17.12.2025, відображають інформацію про одну поставку по вищевказаному договору, яка і є предметом дослідження у спірних правовідносинах, та по якій мало місце оформлення митної декларації 26UA206050001454U8.
Відтак, вказаними документами підтверджується, що вартість оцінюваного товару становить 40 171,50 дол. США, банківськими платіжними документами за товар по рахунку-фактурі (інвойс) (Commercial invoice) AFI25005 від 04.11.2025. 
Отже, аналіз змісту вищевказаних документів, свідчить про те, що вони містять всі реквізити та підтверджують заявлену митну вартість ввізного товару. 
Щодо посилань відповідача на сумніви контролюючого органу щодо заниження ціни перевезення товару за межами України, то такі сумніви не підтверджені жодними доказами та не вказують на не правильність формування вартості транспортних витрат. 
Суд зазначає, що законодавством визначений чіткий перелік підстав, за наявності яких митний орган вправі витребовувати від декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. Такими підставами, зокрема є наявність розбіжностей у документах; наявність ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Таким чином, суд зазначає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 Митного кодексу України.
При вирішенні спору суд також враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази ЄАІС Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Отже, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. 
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17.
Разом з тим, у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.
На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Щодо митних декларацій від 10.02.2026 №500020/2026/001038 та від 11.02.2026 №100190/2026/253913, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, то суд зазначає, що із вказаного відстеження неможливо зробити висновок, чи здійснено пошук аналогічного, чи ідентичного товару, в тому числі за фактичними обставинами, так як відповідачем обрано товар "Гімнастична палиця", не зважаючи на те, що товар заявлений позивачем до розмитнення "Фітнес - гантелі". 
Крім того, відповідач до суду не надав належних доказів та не довів, що у вказаних митних деклараціях від 10.02.2026 №500020/2026/001038 та від 11.02.2026 №100190/2026/253913 товар є подібним (аналогічним) імпортованому позивачем та імпортувався в тій ж самій кількості та був виготовлений з ідентичного матеріалу, а також доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при коригуванні митної вартості задекларованого позивачем товару митницею безпідставно використано як джерело інформації митні декларації від 10.02.2026 №500020/2026/001038 та від 11.02.2026 №100190/2026/253913, оскільки товари, згідно такої декларації поставлені на інших умовах поставки, ніж у позивача, а отже не можна вважати їх ідентичними або подібними (аналогічними) товарами.
Інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено оскаржуваними рішеннями відповідача, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.
Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас митниця не довела наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого товару та протиправність оскаржуваного рішення про таке коригування.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Таким чином, наслідком вказаних протиправних дій відповідача є безпідставне, в порушення статті 58 МК України, здійснення відповідачем визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.
З урахуванням усіх вищенаведених обставин та висновків суду, оскаржуване рішення про коригування заявленої митної вартості товару, в порушення пунктів 1-4 частини 2 статті 55 МК України, не містить:
- належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
- належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідач, приймаючи оскаржувані картку та рішення діяв не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин.
Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № UА206050/2026/000001/2 від 05.03.2026 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА206050/2026/000028, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.
В зв`язку із вищенаведеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За визначенням частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно платіжних доручень №302, №303 від 19.03.2026 позивачем сплачено судовий збір у сумі 6656,00 грн, за подання до суду даного адміністративного позову, які за наслідками розгляду справи підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача. 
Представник позивача також просив суд стягнути з відповідача витрати за перекладацькі послуги у розмірі 5230,00 грн, сплачені відповідно до платіжної інструкції №301 від 19.03.2026 (а.с. 58).
Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За правилами частини третьої статті 137 КАС України, спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.
Частиною четвертою статті 137 КАС України встановлено, що у випадках, коли сума витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача, експерта або проведення експертизи повністю не була сплачена учасниками справи попередньо (авансом), суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.
Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина п`ята статті 137 КАС України).
Відповідно до статті 71 КАС України, перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.
Перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду.
Суд зазначає, що під час судового розгляду даної справи рішення про залучення до участі у справі перекладача не приймалося, ухвалою суду перекладач до справи допущений не був.
Суд зазначає, що надання учасником справи до матеріалів судової справи письмових доказів з їх перекладом мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, не є тотожним поняттю залученню перекладача до справи в розумінні статті 71 КАС України.
Суд також зауважує, що надана позивачем копія платіжної інструкції №301 від 19.03.2026 не підтверджує понесених позивачем витрат на оплату робіт (послуг) перекладача, пов`язаних з розглядом саме даної судової справи.
Відповідно до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Верховний Суд, розглядаючи справу №160/7049/19 (адміністративне провадження №К/9901/6449/20) у постанові від 31 березня 2020 року вказав: Як вбачається з рішень судів попередніх інстанцій, ухвалених за результатами розгляду адміністративного позову/апеляційної скарги, спірним питанням у справі не є мова документів, які подавались позивачем митному органу під час митного оформлення. З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.
Тобто, з`ясуванню підлягає обставина щодо понесення позивачем витрат на перекладацькі послуги до моменту звернення до суду з позовом чи замовлення таких послуг під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою доведення своєї позиції.
Як вбачається з матеріалів справи витрати на перекладацькі послуги здійснені 18.03.2026 (акт приймання-передачі виконаних робіт), а до суду з позовом позивач звернувся 20.03.2026.
Таким чином, представник позивача не довів суду, що заявлені витрати пов`язані з судовим розглядом саме даної справи, а тому підстав для стягнення з відповідача таких витрат немає. 
Крім того, представником позивача заявлено клопотання про відшкодування судових витрат по справі.
Дослідивши матеріали клопотання про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а також наявні у матеріалах справи докази, суд встановив таке.
Зі змісту клопотання про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а також доданих до клопотання доказів, вбачається, що позивачем понесені витрати за підготовку та подачу позовної заяви на суму 10 000 грн.
Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).
З огляду на викладене, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходив зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).
Відповідно до п. 10 ч.6 ст.12 КАС України, справами незначної складності є справи щодо: інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Враховуючи те, що справа, по якій адвокатом надано послуги, є справою незначної складності, суд зазначає, що підготовка та подача позовної заяви, формування адвокатського запиту, заперечення, викладене відповідачем у клопотанні, а також те, що судом розглядалася справа без виклику сторін у судове засідання, такі послуги не є послугами значного обсягу, через що суд дійшов висновку про те, що клопотання про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню у сумі 3000 грн. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ - 43971364, вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ, 76005) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206050/2026/000001/2 від 05.03.2026 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206050/2026/000028 від 05.03.2026, -задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA206050/2026/000001/2 від 05.03.2026 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206050/2026/000028 від 05.03.2026.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ - 43971364, вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область. 76005) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 6656 (шість тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень та частину витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 3000 (три тисячі гривень).
У стягненні витрат по оплаті на перекладацькі послуги у розмірі 5230 гривень - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Микитюк Р.В. 

Рішення складене в повному обсязі 25 травня 2026 р.