ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/5024/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 року (головуючий суддя Казанчук Г.П.) 
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 21.07.2025 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, просив суд:
- визнати протиправним Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 23.06.2025 року №110550001916, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності з 23.05.1995 по 31.12.2003 року, розглянувши повторно заяву ОСОБА_1 від 16.06.2025 року про призначення пенсії за віком.
У позові зазначено, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, отримав відмову в її призначення у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки. Не враховано до стажу період ведення підприємницької діяльності з 23.05.1995 по 31.12.2003, оскільки відсутня довідка про систему оподаткування та сплату внесків. Відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 розділу ХV Перехідні положення Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування відповідні документи, проте, первинні документи, які містять відомості про сплату страхових внесків позивачем за вказаний період у Головному управлінні ПФУ у Кіровоградській області та в ГУ ДПС в Кіровоградській області - відсутні. Воднораз, позивач не може бути позбавленим права на пенсійне забезпечення через відсутність підтверджуючих документів, оскільки це відбулося не з його вини, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з його волі, та на які він не міг вплинути. В свою чергу позивач зі свого боку вчинив всі залежні від нього дії для підтвердження ним зайняття підприємницькою діяльністю, і у нього відсутня будь яка можливість отримати інші відомості, окрім даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Просив позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що електронна картка позивача, як страхувальника, не містить інформації про сплату страхових внесків протягом здійснення ним господарської діяльності як ФОП. При цьому, підтверджуючі документи позивач мав надати пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії. В даному випадку, позивач, у позові взагалі не зазначає на якому виді оподаткування він перебував під час здійснення підприємницької діяльності. Припинення підприємницької діяльності відбулось у 2021 році, і з цієї дати позивач міг був вчинити дії щодо збору інформації. У залежності від виду системи оподаткування, на якій перебував позивач як ФОП, визначають різні види документів для підтвердження такого періоди роботи до страхового стажу. Жодних документів позивачем не надано разом із заявою про призначення пенсії за віком. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі. Вказує, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу періоди його роботи фізичної особи - підприємця з 23.05.1995 року по 31.12.2003 року та зобов`язання зарахувати цей період до його страхового стажу. Звертає увагу, що суд, у своєму рішенні вказав: «Позивач здійснюючи самостійно підприємницьку діяльність несе повну відповідальність за своєчасну сплату податків та зборів та відповідно збереження усіх необхідних документів, які підтверджуються перебування його на тій чи іншій системі оподаткування. Позивач фактично перебуває у статусі роботодавця, забезпечуючи себе роботою. І в даному випадку, тягар доведення цих обставин лежить саме на позивачу, а не на іншому державному органі, з огляду на те, що він здійснював самостійну підприємницьку діяльність. Обов`язок щодо надання документів на підтвердження свого страхового стажу лежить саме на позивачу. Відсутність таких документів жодним чином не може бути розцінено як додатковий тягар чи обтяження позивача, оскільки саме він має намір отримати пенсійні виплати, а тому повинен довести наявність у нього страхового стражу і такі докази створював/отримував саме позивач (сплачував єдиний внесок, подавав заяви про перебування на спрощеній чи загальній системі оподаткування; сплачував фіксований внесок тощо). А тому, в даній ситуації саме позивач повинен надати документи на підтвердження свого страхового стажу, як фізичної особи –підприємця». Позивач не погоджується з вищевикладеним, адже: адвокатом, в інтересах ОСОБА_1 , було направлено адвокатський запит до ГУ ДПС у Кіровоградській області з проханням надати інформацію щодо: системи оподаткування з травня 1995 року на якій знаходиться фізична особа підприємець ОСОБА_1 ; щодо інформації про сплату страхових внесків ОСОБА_1 за період його підприємницької діяльності, а саме: з 23.05.1995 по 31.12.2003 року. Листом від 17 липня 2025 року Головне управління ДПС в Кіровоградській області, повідомило що, первинні документи, які містять додаткові відомості про здійснення Позивачем підприємницької діяльності з 1995 по 2003 (включно) роки, у вказаний період, ні у Позивача, ні в Головного управління ДПС у Кіровоградській області, не збереглися, зважаючи на термін такого зберігання, окрім як Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної-особи підприємця Серії ВОО №002868 від 15.05.1995 року. Запропоновано звернутись до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Первинні документи, які містять відомості про сплату страхових внесків Позивачем за вказаний період у Головному управлінні ПФУ у Кіровоградській області та в ГУ ДПС в Кіровоградській області - відсутні. Вважає, що вчинив всі залежні від нього дії для підтвердження ним зайняття підприємницькою діяльністю, і у нього відсутня будь яка можливість отримати інші відомості, окрім даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в Свідоцтві про державну реєстрацію фізичної-особи підприємця Серії ВОО №002868 від 15.05.1995 року.
Згідно статті 309 КАС апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи, що у період з 10.03.2026 до 19.03.2026 суддя Божко Л.А., яка входить до складу суду, перебувала на лікарняному, а у період з 06.04.2026 до 10.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. брала участь у онлайн-підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно Календарного плану підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2026 рік, також у період з 14.04.2026 до 15.04.2026 головуючий суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні, що унеможливило розгляд справи у визначений ч. 1 ст. 309 КАС України строк.
При цьому, в період з 04.05.2026 року по 19.05.2026 року колегія суддів у складі Дурасової Ю.В, Божко Л.А., Лукманової О.М. перебувала у черговій щорічній відпустці, тому постанова у цій справі приймається в перші дні після виходу колегії суддів з чергової відпустки.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою від 16.06.2025 року про призначення пенсії за віком, яка була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в м. Києві. 
За результатами розгляду заяви рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 23.05.2025 №110550001916 ''Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 '', яким відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж становить 24 роки 7 місяців 26 днів, що недостатньо для призначення пенсії. 
Не враховано до стажу період ведення підприємницької діяльності з 23.05.1995 по 31.12.2003 (відсутня довідка про систему оподаткування та сплату внесків) (а.с.14).
На час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком позивачу виповнилось 60 років 1 місяць 2 дні, тобто він досяг пенсійного віку.
За змістом спірного рішення відповідача позивач має страховий стаж роботи 24 роки 07 місяців 26 днів та відсутній необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України ''Про загальнообов`язкове пенсійне страхування''.
Позивач вважає протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що ''пенсія за віком'' - це свого роду ''державний депозит'' (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Статтею 62 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок - №637).
Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4 статті 24 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' в стаж роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору, а також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу періоди його роботи як фізичної особи-підприємця з 23.05.1995 року по 31.12.2003 року та зобов`язання зарахувати цей період до його страхового стажу.
Згідно абзацу 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (Порядок підтвердження наявного стажу роботи). 
За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (індивідуальні відомості про застраховану особу).
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. 
Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. 
Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Податкове законодавства передбачає перебування особи на загальній системі оподаткування чи на спрощеній системі оподаткування (фіксований податок).
При цьому, наведені норми законодавства стосуються підприємницької діяльності із застосування спрощеної системи оподаткування або фіксованого податку.
Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-IV за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
З урахуванням внесених змін, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. 
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 1 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
При обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, береться за основу отриманий ними дохід за відповідний місяць (частина 3 статті 20).
Обов`язковою умовою для врахування доходу, що був отриманий за час здійснення підприємницької діяльності особою при обчисленні пенсії та набутого за цей час страхового стажу є сплата за весь наведений період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та/або подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.
Постановою правління Пенсійного Фонду України від 10.06.1994 за № 5-5 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, де підпунктом 5.2.2. пункту 5.2. Розділу ІІІ визначено тарифи обов`язкових внесків до Пенсійного фонду, а саме: 
для громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно на їхній праці - 9 відсотків суми доходу.
Вказана Інструкція від 10.06.1994 за № 5-5 втратила чинність на підставі постанови Правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів" від 06.09.1996 за №11-1. 
Відповідно до пункту 7.2. Розділу 7 Інструкції №11-1 страхові збори сплачуються платниками, зазначеними в пункті 2.7 цієї Інструкції, щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал) не пізніше як 20 квітня, 20 липня, 20 жовтня і 1 лютого наступного року за звітним. 
При цьому сплата зборів за четвертий квартал календарного року проводиться авансом до 15 грудня із суми очікуваного (оцінного) доходу за цей період.
В подальшому, згідно підпункту 3.1.3. пункту 3.1. Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ від 03.06.1999 за №4-6 встановлено ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.1.3., та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1.1. пункту 2.1 цієї Інструкції, - у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.
Згідно пункту 3.3. Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затверджену постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 за №16-6, ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.3, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1 пункту 2 цієї Інструкції, - у розмірі 32.
Виходячи із системного аналізу положень Інструкцій за № 5-5, № 11-1, № 4-6 і № 16-6, у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності був наявний обов`язок щодо сплати страхових внесків у відповідному розмірі, та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.
З огляду на таке правове регулювання, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:
- до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
- до 01 січня 1998 року підтверджується спеціальним торговим патентом, патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків;
- з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку; довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; а з 01 липня 2000 додатково лише за умови сплати страхових внесків;
- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи – підприємця Серія В00 №002868 ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП 15.05.1995 року (а.с.17-20).
Підприємницька діяльність ФОП - це самостійна, ініціативна, систематична діяльність на власний ризик, спрямована на отримання прибутку через виробництво товарів, виконання робіт чи надання послуг, що здійснюється зареєстрованою фізичною особою, яка відповідає за неї всім своїм майном. Це юридично оформлена господарська діяльність, що відрізняється від звичайної роботи, адже передбачає систематичне отримання доходу та відповідальність за результат.
Тобто, позивач здійснюючи самостійно підприємницьку діяльність несе повну відповідальність за своєчасну сплату податків та зборів та відповідно збереження усіх необхідних документів, які підтверджуються перебування його на тій чи іншій системі оподаткування. 
Позивач фактично перебуває у статусі роботодавця, забезпечуючи себе роботою. 
Суд першої інстанції зазначив, що в даному випадку, тягар доведення цих обставин лежить саме на позивачу, а не на іншому державному органі, з огляду на те, що він здійснював самостійну підприємницьку діяльність.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 31 січня 2025 року у справі №120/8471/23 (серед іншого, надана оцінка, що в період ведення підприємницької діяльності по грудень 2003 року відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документи, що передбачені пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637).
Зокрема, Верховний Суд зазначив, що: «хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист».
Що стосується здійснення позивачем у період з 23.05.1995 по 31.12.2003 року підприємницької діяльності, то колегія суддів апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: 
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; 
з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
За змістом підпункту 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. 
Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. 
Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Згідно з пунктом 4 Порядку №637 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав ні до пенсійного органу, ні до суду документів, які б підтверджували сплату страхових внесків, податків і зборів у період перебування на обліку в податковому органі.
При цьому, суд першої інстанції визнав неприйнятними доводи позивача про неможливість надання ним інших додаткових уточнюючих довідок та архівних документів щодо вказаного періоду підприємницької діяльності, оскільки позивач не вчиняв дій щодо отримання інших документів.
Однак, такий висновок не можна визнати обґрунтованим в силу його передчасності, оскільки матеріали справи свідчать про вчинення позивачем певних дій, спрямованих на отримання додаткових доказів щодо здійснення ним підприємницької діяльності, систему оподаткування та її розмір. 
Проте, на звернення позивача була отримана відповідь (лист Головного управління ДПС у кіровоградській області від 17.07.2025 року) про закінчення терміну зберігання особових рахунків платників податків і зборів (обов`язкових платежів) та відсутності у органу податкової служби доступу до інформації за період 1995 - 2003 років.
Тобто, первинні документи, які містять додаткові відомості про здійснення позивачем підприємницької діяльності за період 1995 - 2003 років у Головного управління ДПС у кіровоградській області – не збереглися, зважаючи на термін такого зберігання, окрім як Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В00 №002868, згідно якого ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП 15.05.1995 року (а.с.17-20).
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що орган пенсійного фонду, відмовивши у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з підстав відсутності відомостей про сплату страхових внесків, не скористався наданими йому законодавством інструментами, спрямованими на надання допомоги у зборі необхідних даних, не вчинив жодних заходів щодо перевірки та підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності за період 1995 - 2003 років й не витребував в уповноважених суб`єктів відповідних документів та інших відомостей для визначення права на пенсію, а також не запропонував позивачу усіх можливих способів отримання такої інформації. 
Тому, незарахування до страхового (трудового) стажу позивача відповідного періоду ведення підприємницької діяльності, не є пропорційним та порушить баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням органу пенсійного фонду щодо перевірки підстав для призначення пенсії.
Як наслідок, наявні підстави для часткового задоволення позову, а саме:
скасування рішення відповідача від 23.06.2025 року №110550001916, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком за відсутністю необхідного страхового стажу;
зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2025 року про призначення пенсії за віком.
Суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, тому припустився помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 року – скасувати. Прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 23.06.2025 року №110550001916, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновки, що зазначені в цьому рішенні суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко