КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/1034/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року місто Київ
справа № 759/1386/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року про залишення скарги без задоволення, постановлену під головуванням судді Єросової І.Ю., у справі за скаргою стягувача ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужук Катерини Віталіївни та про визнання неправомірною та скасування постанови, заінтересована особа: боржник ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:
В березні 2025 року ОСОБА_1  звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужук К.С., в якій просила:
визнати неправомірними дії головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужук К.В., які полягають у відкладенні проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71279882;
визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця від 21 лютого 2025 року про відкладення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71279882. 
В обґрунтування вимог посилалася на те, що 21 лютого 2025 року головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужук К.В. у виконавчому провадженні №71279882 було винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій з посиланням на ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», з підстав того, що Солом`янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скеровано до Солом`янського районного суду м. Києва подання про розшук боржниці.
Вважає, що дії та рішення державного виконавця щодо відкладення проведення виконавчих дій не ґрунтуються на законі та не відповідають дійсним обставинам справи.
Вказувала, що відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання за №8032-235392-2017 місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою:  АДРЕСА_1 . Інша будь-яка відома адреса проживання та перебування ОСОБА_2 відсутня. 
Зазначала, що скерування головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужук К.В. подання про здійснення розшуку боржниці ОСОБА_2 до Солом`янського районного суду міста Києва не є підставою та обставинами для відкладення проведення виконавчих дій в силу положень ст.32 Закону України «Про виконавче провадження».
Вказувала, що будь-яких клопотань про хворобу, відрядження, стихійне лихо від сторін виконавчого провадження до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не надходило.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, стягувач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити.
На обґрунтування вимог посилалася на те, що судом першої інстанції не обґрунтовано, які саме обставини передували відкладенню проведення виконавчих дій, оскільки від учасників не надходили клопотання про відкладення проведення виконавчих дій.
Вважає, що твердження суду про те, що скерування подання відносно боржника дійсно перешкоджала проведенню виконавчих дій за місцем вчинення виконавчих дій та є підставою для відкладення проведення виконавчих дій є неаргументованими, оскільки подання не було розглянуто, ухвали відповідної судом не було прийнято та не скеровано для виконання до органів поліції, такі заходи працівниками поліції не проводилися та обліками розшуку ОСОБА_2 не перебувала.
Вказувала, що розшук боржника здійснюється у виконавчому провадженні щодо відібрання дитини, однак державним виконавцем вказана норма закону була проігнорована.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.
Боржник ОСОБА_2 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Заявник   ОСОБА_1 та головний державний виконавець Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стужук К.В. у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 
Від Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки у зв`язку з службовою навантаженістю у представника ВДВС не має можливості взяти участь у судовому засіданні 03 червня 2026 року.
Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення боржника ОСОБА_2 , з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст.10 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.
Згідно приписів статті 32 вказаного Закону за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.
Відповідно до статті 64-1 вищезазначеного Закону виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.
Статтею 7 розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону, відповідно до якої за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.
Аналіз наведених положень закону дає підстави дійти висновку, що відкладення проведення виконавчих дій передбачено лише за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною. Винесення постанови про відкладення проведення виконавчих дій є правом державного виконавця та в межах його повноважень і обумовлюється наданою йому законом дискрецією у прийнятті рішень, виходячи з фактичних обставин, що встановлені у кожному конкретному випадку при здійсненні примусових виконавчих дій.
У постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №910/6104/21 викладений правовий висновок щодо застосування статті 32 Закону України «Про виконавче провадження», який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд має врахувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, а саме: відповідно до положень статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову. 8.38. Аналіз положень наведеної норми дає підстави дійти висновку, що: по-перше, застосування цієї норми пов`язане з наявністю певних обставин та умов; по-друге, установлення та оцінювання таких обставин належить до повноважень державного виконавця і, які суд касаційної інстанції не може перебирати на себе».
Як вбачається з матеріалів справи рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року у цивільній справі №759/1386/19 визначено участь ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з онуком ОСОБА_3 у спосіб побачень кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 11:00 годин суботи до 19 години 30 хвилин неділі, за місцем проживання матері дитини.
25 жовтня 2021 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист з примусового виконання судового рішення у справі №759/1386/19 щодо визначення участі ОСОБА_1 у вихованні онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб побачень кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 11:00 год. суботи до 19:30 год. неділі, за місцем проживання матері дитини.
17 січня 2025 року головним державним виконавцем Солом'янського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стужук К.В. винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій до 26 січня 2025 року, у зв'язку з направленням до Солом'янського районного суду міста Києва подання про розшук боржника ОСОБА_2 
22 січня 2025 року головний державний виконавець Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стужук К.В. звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з поданням про розшук боржника ОСОБА_2 
27 січня 2025 року головним державним виконавцем Стужук К.В. винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій до 05 лютого 2025 року, у зв`язку з направленням до Солом`янського районного суду міста Києва подання про розшук боржника ОСОБА_2 
12 лютого 2025 року головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стужук К.В. винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій до 21 лютого 2025 року, у зв`язку з направленням до Солом`янського районного суду міста Києва подання про розшук боржника ОСОБА_2 
21 лютого 2025 року головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стужук К.В. винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій до 03 березня 2025 року, у зв`язку з направленням до Солом`янського районного суду міста Києва подання про розшук боржника ОСОБА_2 
04 березня 2025 року головним державним виконавцем Стужук К.В. винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій до 13 березня 2025 року, у зв`язку з направленням до Солом`янського районного суду міста Києва подання про розшук боржника ОСОБА_2 
13 березня 2025 року головним державним виконавцем Стужук К.В. винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій до вирішення по суті справи, у зв`язку з надходженням ухвали Святошинського районного суду міста Києва №759/1386/19 від 03 березня 2025 року про зупинення виконання за виконавчим документом - виконавчим листом, виданим 25 жовтня 2021 року Святошинський районним судом міста Києва за рішенням від 16 червня 2021 року у цивільній справі №759/1386/19 про визначення ОСОБА_1 способу участі у вихованні та спілкуванні з онуком Лало О.В. до розгляду судом заяви боржника про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
На підставі наданих суду доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій, оскільки невиконання боржником судового рішення та неможливість встановлення її місця проживання за наслідками призвело до звернення державного виконавця з поданням про розшук боржника.
Така обставина, як звернення державного виконавця до суду із вказаним подання та неможливість встановлення місця проживання боржника в інший спосіб, перешкоджає проведенню виконавчих дій за місцем вчинення виконавчих дій та є підставою для відкладення проведення виконавчих дій.
З огляду на викладене, постанова головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стужук К.В. від 21 лютого 2025 року про відкладення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71279882 винесена в межах її повноважень відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а отже підстави для зобов'язання її скасування відсутні.
Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що оскаржувана постанова від 21 лютого 2025 року про відкладення проведення виконавчих дій до 03 березня 2025 року вичерпала свою дію фактом її виконання.
У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішеннях від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21).
Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: