14.04.2026 Справа № 756/1737/26

Унікальний номер 756/1737/26
Номер провадження 2/756/4126/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Белоконної І.В.
за участю секретаря судового засідання - Погорелової В.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та визначення їх місця проживання,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1908; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000,00 грн на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття; визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю.
В обґрунтування заявлених вимог вказано, що 26 серпня 2013 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбних відносин мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне проживання з відповідачем було припинено з березня 2022 року, з того моменту, коли позивач разом з дітьми виїхали на проживання до Федеративної Республіки Німеччина. Через численні сварки та конфліктні ситуації спільне життя у подружжя не склалося. Між подружжям втрачено почуття любові та поваги один до одного.
Позивач зазначає, що діти перебувають на її утриманні, відповідач не надає фінансової допомоги на утримання спільних дітей.
Враховуючи те, що позивач разом з дітьми виїхала за межі України у зв`язку з воєнними діями, з урахуванням найкращих інтересів дітей, просить визначити місце їх проживання разом з матір`ю.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 лютого 2026 року відкрито загальне позовне провадження по справі.
13 березня 2026 року представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації надіслав до суду заяву, в якій зазначає, що оскільки позивач разом з дітьми проживають у Федеративній Республіці Німеччина, обстеження умов проживання дітей за місцем їх реєстрації не є доцільним. Отримати інші відомості, що стосуються справи, не являється можливим.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена судом належним чином, в позовній заяві просила проводити розгляд справи без її участі.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнавав частково, пояснив, що оскільки на разі не має офіційного працевлаштування, є добровольцем Сил територіальної оборони України на безоплатній основі, має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3500,00 грн на кожну дитину. Не заперечував проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом з матір`ю.
Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надіслали до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника.
Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1908. Після укладання шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 11).
Від спільного шлюбу сторони мають двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12-13).
З березня 2022 року позивач разом з дітьми проживає у Федеративній Республіці Німеччина.
На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує.
Клопотань про надання терміну для примирення сторони не заявляли.
Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.
Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. 
Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, обов`язок обох батьків по утриманню дитини, з урахуванням фінансової спроможності відповідача, що не поставить його в край тяжкий майновий стан, а тому, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів частково та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 3500,00 грн на кожну дитину, що разом становить 7000,00 грн, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, провадження № 61-11625сво22.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
З урахуванням того, що матір`ю ОСОБА_1 забезпечуються належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сталі соціальні зв`язки, які склалися за місцем їх проживання з матір`ю, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дітей, враховуючи, що судом під час розгляду справи не встановлено обставин, які б унеможливлювали проживання дітей разом з матір`ю, та визнання відповідачем позову, суд уважає правильним визначити місце проживання дітей разом з матір`ю.
Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дітей з матір`ю не розлучає їх з батьком, оскільки він не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, виявлення до них турботи та на участь у вихованні та утриманні.
Щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи положення ст. ст. 133, 141, 142 ЦПК України та те, що відповідач визнав позов, з нього підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 1331,20 грн, що становить частину судового збору, що позивач сплатила за вимогу про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, та на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн за звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки позивач на підставі положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати, тому зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь держави. 
Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 104, 112, 113, 114, 115, 161, 181-182, 184, 191, 192 СК України, ст. ст. 12, 19, 81, 141, 206, 223, 258, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити частково.
Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1908.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітній дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок на кожну дитину, що разом становить 7000,00 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 05 лютого 2026 року і до досягнення дітьми повноліття.
Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Белоконна