Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 р. 	Справа № 520/1609/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Мінаєвої К.В. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 по справі № 520/1609/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) частини грошового забезпечення у розмірі 15072,62 грн., що надмірно утримана в якості військового збору з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року ухваленого в справі № 520/18701/25 за позовом ОСОБА_1 . до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частин НОМЕР_1 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) виплатити ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) частину грошового забезпечення у розмірі 15072,62 грн., що надмірно утримана в якості військового збору з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року ухваленого в справі № 520/18701/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання рішення суду, відповідач здійснив нарахування недоплаченого грошового забезпечення позивача, у розмірі 430646,21 грн., а в подальшому 16 січня 2026 року виплатив грошове забезпечення у сумі 409113,60 грн. утримавши податок з доходу фізичних осіб за ставкою 18% у сумі 77516,32 грн. та військовий збір за ставкою 5 % у сумі 21532,31 грн. , проте всупереч вимог абз. 5 п.п. 1.3. пункту 16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), відповідач під час виплати грошового забезпечення військовослужбовцю Державної прикордонної служби України (Позивачці), протиправно утримав військовий збір за ставкою п`ять відсотків, тоді як мав застосувати ставку у розмірі 1,5 відсотка, тобто 6459,69 грн., а як наслідок недоплатив Позивачці грошове забезпечення у розмірі 15072,62 грн. (430646,21 Х 1,5 %).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) частини грошового забезпечення у розмірі 15072,62 грн., що надмірно утримана в якості військового збору з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року ухваленого в справі № 520/18701/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частин НОМЕР_1 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) виплатити ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) частину грошового забезпечення у розмірі 15072,62 грн., що надмірно утримана в якості військового збору з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року ухваленого в справі № 520/18701/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що відповідно до підпункту 4 підпункту 1.3 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України ставка військового збору у розмірі 1,5% застосовується до доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу) військовослужбовцями та працівниками Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань. 
Вказав, що військовий збір був утриманий у відповідному податковому періоді з особи, яка не є військовослужбовцем і не має жодних пільг щодо справляння військового збору, а чинне законодавство України не передбачає права на неутримання військового збору з позивача, про що фактично просить позивач, то рішення суду першої інстанції є необґрунтованими і незаконним.
Звернув увагу, що ОСОБА_1 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) № 115-ОС від 05 травня 2025 року було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ). Таким чином, на момент проведення відповідних виплат по рішенню Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 по адміністративній справі № 520/18701/25, а саме 15.01.2026 всі виплати оподатковуються за ставкою 5 % . Також, оскільки дохід позивача, який отриманий внаслідок виконання Відповідачем рішення суду, не пов`язаний з виконанням обов`язків несення служби, сума такого доходу оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на загальних підставах, тобто без застосування положень пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України.
Зазначив, що позивачем у позовній заяві вказана невірна адреса проживання.
Позивач правом на подання відзиву не скористався, що в силу положень ч. 4 ст. 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Позивачка проходить військову службу в Державній прикордонній службі України, зокрема в період з 04 грудня 2018 року по 05 травня 2025 року у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
У відповідності до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 05 травня 2025 року № 115-ОС «Про особовий склад», Позивача з 05 травня 2025 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку з переміщенням для подальшого проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_4 ), де останній наразі проходить військову службу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 р. ухваленого в справі № 520/18701/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 19.05.2023, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.
Також, зобов`язано здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у квітні 2020 року, у серпні 2021 року, у березні 2022 року та у березні 2023, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 відповідно для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, із урахуванням раніше виплачених сум.
Крім того, зобов`язано здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у вересні 2021 року, у квітні 2022 року, у травні 2023 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 відповідно для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, із урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання рішення суду, Відповідач здійснив нарахування недоплаченого грошового забезпечення Позивачки, у розмірі 430646,21 грн., а в подальшому 16 січня 2026 року виплатив грошове забезпечення у сумі 409113,60 грн. утримавши податок з доходу фізичних осіб за ставкою 18% у сумі 77516,32 грн. та військовий збір за ставкою 5 % у сумі 21532,31 грн., проте, на думку позивача, відповідач не вірно визначив ставку військового збору, та як наслідок протиправно утримав надмірні кошти та недоплатив грошове забезпечення на виконання рішення суду.
Не погоджуючись з вказаним, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснюючи розрахунки з позивачем на виконання рішення суду, відповідач діяв у межах чинного законодавства при відрахуванні з належної до виплати позивачу суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, отже доводи позивача про безпідставність утримання з сум індексації грошового забезпечення та заборгованості з грошового забезпечення позивача податку на доходи фізичних осіб та військового збору є безпідставними.
Разом з тим, суд зазначив, що відповідач повинен був разом з виплатою позивачу індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду нарахувати та виплатити грошову компенсацію за суму податку з доходів фізичних осіб, що утримана з грошового забезпечення та утриманий військовий збір.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, проте з інших підстав і мотивів.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції від 22.09.2025) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпункту 1 підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ платниками збору є, зокрема, особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 162.1.1. пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до підпункту 1 підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ об`єктом оподаткування збором є для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Згідно з підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
У відповідності до змісту абз. 5 п.п. 1.3. пункту 16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) ставка збору становить для військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань - 1,5 відсотка з доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 цього пункту).
Отже, ставка військового збору для осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, одержаного у вигляді грошового забезпечення становить 1,5 відсотка від бази оподаткування.).
Як зазначено вище, на виконання рішення суду відповідач здійснив нарахування несплаченого грошового забезпечення позивача у розмірі 430646,21 грн., а в подальшому 16 січня 2026 року виплатив грошове забезпечення у сумі 409113,60 грн. утримавши податок з доходів фізичних осіб за ставкою 18% у сумі 77516,32 грн. та військовий збір за ставкою 5% у сумі 21532,31 грн., проте всупереч вимог абз. 5 п.п. 1.3. пункту 16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), Відповідач під час виплати грошового забезпечення особі протиправно утримав військовий збір за ставкою п`ять відсотків, тоді як мав застосувати ставку у розмірі 1,5 відсотка, тобто 6459,69 грн., а як наслідок недоплатив позивачу грошове забезпечення у розмірі 15072,62 грн. ((430646,21*5%) – (430646,21*1,5%)).
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану" №4015-IX від 10.10.2024 збільшено ставку військового збору з 1,5% до 5% від оподатковуваного доходу фізичних осіб.
Між тим, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні" №4113 від 04.12.2024 уточнений перелік доходів військовослужбовців, до яких застосовується ставка військового збору у розмірі 1,5 відсотка.
Відповідно до підпункту 4 підпункту 1.3 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України зазначена ставка військового збору застосовується до доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Кодексу) військовослужбовцями та працівниками Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Отже, на виконання вищезазначеного рішення суду відповідач здійснив нарахування грошового забезпечення позивачу у розмірі 430646,21 грн., а в подальшому 16.01.2026 року виплатив грошове забезпечення у сумі 409113,60 грн. утримавши податок з доходів фізичних осіб за ставкою 18% у сумі 77516,32 грн. та військовий збір за ставкою 5% у сумі 21532,31 грн. Однак, до такого доходу позивача, в силу положень Податкового кодексу, повинна застосовуватись ставка військового збору у розмірі 1,5 відсотка.
За таких обставин, дії відповідача щодо утримання військового збору у розмірі 5% з суми грошового забезпечення є протиправними.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що до доходів (їх частини), які нараховані (виплачені, надані) податковими агентами платникам податку у вигляді заробітної плати за податкові періоди до 01 грудня 2024, застосовується ставка військового збору 1,5% незалежно від дати їх фактичної виплати (надання). Відтак, відповідач безпідставно надмірно утримав 5% військового збору замість 1,5% з виплаченого грошового забезпечення позивача.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Та обставина, що станом на день розрахунку позивач вже не проходив службу, жодним чином не впливає на його право отримати цю компенсацію, оскільки, відповідач здійснював остаточний розрахунок, який він зі своєї вини своєчасно не зробив. Оскільки, позивач мав право на цю компенсацію, він її не втратив і на момент фактичної сплати коштів.
Разом з тим, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, помилково керувався Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, якою затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб.
Враховуючи, що спірним у цій справі є правомірність утримання військового збору за ставкою 5 %, то до правовідносин належить застосовувати положення Податкового кодексу України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповнення або зміні його мотивувальної частини (ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України).
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним змінити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 у справі № 520/1609/26 з підстав і мотивів задоволення позову ОСОБА_1 , викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 по справі № 520/1609/26 - змінити з підстав та мотивів задоволення позову, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	К.В. Мінаєва   І.М. Ральченко