Справа № 456/1661/26
Провадження № 1-кп/456/354/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у залі судових засідань Стрийського міськрайонного суду Львівської області у відкритому засіданні справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026141130000154 від 19.02.2026, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болехів Івано-Франківської області, що зареєстрований у АДРЕСА_1 та проживаючого у АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, 

ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Пилипів ОСОБА_5 , у 2004 році, більш точного часу та дати не встановлено, перебуваючи на одній з вулиць у місті Моршин Стрийського району Львівської області, знайшов біля сміттєвого баку боєприпаси, а саме 32 (тридцять два) патрони калібру 9 мм (9х18мм), які надалі, діючи умисно, усвідомлюючи, що у нього немає права на придбання, носіння та зберігання вищевказаних боєприпасів, розуміючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх наслідки, маючи умисел на незаконне носіння та зберігання бойових припасів, в порушення вимог Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, у 2004 році, більш точного часу та дати органом досудового розслідування не встановлено, незаконно переніс їх до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав їх без передбаченого законом дозволу до моменту їх виявлення, а саме до 18.02.2026.
18.02.2026 під час здійснення контролю за дотриманням ОСОБА_4 порядку та правил зберігання зброї ПОГ СВГ ВП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області майором поліції ОСОБА_6 , який діяв на підставі завдання на предмет виявлення зброї, боєприпасів, вибухових речовин та інших заборонених предметів начальника СКОЗ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області підполковника поліції ОСОБА_7 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 встановлено зберігання 32 (тридцяти двох) патронів калібру 9 мм (9х18мм).
Того ж дня, 18.02.2026 в період з 14 години 45 хвилин до 14 години 56 хвилин під час огляду місця події у квартирі АДРЕСА_3 вилучено 32 (тридцять два) патрони калібру 9 мм (9?18мм).
Згідно з висновком балістичної експертизи 32 (тридцять два) патрони калібру 9 мм (9х18мм) до пістолета Макарова є боєприпасами до бойової нарізної вогнепальної зброї, патрони промислового виготовлення, придатні до стрільби, призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї.
Таким чином, ОСОБА_4 зберігав без передбаченого законом дозволу бойові припаси тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.263 КК України.

Правова позиція сторони обвинувачення.
Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 та затверджений прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 .
З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_4 зберігав за адресою свого проживання бойові припаси, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.
Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні клопотала, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідити лише ті докази, які характеризують особу обвинуваченого, з долученням їх до матеріалів справи разом з письмовими доказами, що підтверджують вину.
В судових дебатах прокурор просить суд призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та 6 місяців.

Правова позиція сторони захисту.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та вказав, що був обізнаний з тим що патрони є бойовими, планував їх здати, та згодом взагалі про них забув через перенесений інсульт та проблеми зі здоров`ям. 
Повідомив, що розкаюється у вчиненому, шкодує, що так сталось, дійсно не пам`ятав про патрони, просить застосувати найлегше покарання. В останньому слові просив суворо не карати.

Застереження щодо обсягу досліджених доказів.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що стосуються речових доказів, понесених на досудовому розслідуванні витрат та особи обвинуваченого.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
У силу ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Положеннями ч. 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для настання кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у законі України про кримінальну відповідальність ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням.
Об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, є придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. 
Як вже було зазначено вище, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши, що знав про постанови суду, та свідомо допускав їх невиконання. 
За клопотанням сторін кримінального провадження, враховуючи, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи, встановивши, що вони правильно розуміють зміст обставин пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення та відсутність будь-яких сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам про позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним проводити дослідження всіх без винятку доказів, що були зібрані під час досудового розслідування. 
Таким чином у відповідності до затвердженого порядку дослідження доказів в судовому засіданні безпосередньо досліджено та долучено до матеріалів справи наступні письмові докази:
?Витяг з ЄРДР №12026141130000154 від 19.02.2026 про внесення відомостей за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України;
?Постанову про визнання предметів речовими доказами від 19.02.2026, згідно якої речовими доказами визнано набої калібру 9 мм у кількості 32 шт., набої калібру 5.6 мм. у кількості 92 шт., набої для відстрілу гумовими кулями калібру 9 мм, у кількості 36 шт., пристрої для подачі світлозвукового сигналу у кількості 2 шт.;
?Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області 23.02.2026 про накладення арешту на набої калібру 9 мм у кількості 32 шт., набої калібру 5.6 мм. у кількості 92 шт., набої для відстрілу гумовими кулями калібру 9 мм, у кількості 36 шт., пристрої для подачі світлозвукового сигналу у кількості 2 шт.;
?Постанову про визнання речовими доказами від 05.03.2026 згідно якої речовими доказами визнано а саме 24 цілих набої калібру 9 мм., 24 патрони 9 мм. R/.380, 70 патронів калібру 5,6 мм, 8 гільз калібру 9 мм., 22 гільзи калібру 5,6 мм.;
?Довідку про вартість проведення експертизи дослідження зброї від 05.03.2026.
Крім цього, судом досліджено документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме:
?довідку № 18-26022026/46031 від 26.02.2026 про відсутність судимостей в ОСОБА_4 ;
?Лист від 26.02.2026 виконавчого комітету Моршинської міської ради про місце проживання ОСОБА_4 ;
?лист від 04.08.2025 вих. № 23 виконавчого комітету Стрийської міської ради про підтвердження адреси реєстрації ОСОБА_10 в АДРЕСА_4 ;
?лист вих. № 134 від 02.03.2026 КНП Стрийської міської ради «ТМО СМОЛ» про не перебування ОСОБА_4 на наркологічному та психіатричному обліках;
?квитанції про здійснення ОСОБА_4 благодійного внеску на користь ЗСУ.
Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає доведеним факт зберігання ОСОБА_4 бойових патронів, без наявності встановленого законом дозволу, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому, слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
За змістом п.1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Пом`якшуючими вину обвинуваченого обставинами, передбаченими ст. 66 КК України суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також допомога Збройним силам України.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні даного правопорушення, розкаюється у вчиненому, а також обставини, що пом`якшують покарання, якими на думку суду, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин, характеризуючі дані, згідно яких обвинувачений раніше не судимий, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, обвинувачений усвідомив протиправність вчиненого ним діяння та приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.
На підставі наведеного, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України. 

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Запобіжний захід обвинуваченому не обрано.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати за проведення експертизи слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог статті 100 КПК України. 
Керуючись ст.ст.368-371,373- 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Стягнути з ОСОБА_4 витрати на проведення експертизи в розмірі 3 565,60 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) грн.
Скасувати арешт накладений слідчим суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області 23.02.2026 на набої калібру 9 мм у кількості 32 шт., набої калібру 5.6 мм. у кількості 92 шт., набої для відстрілу гумовими кулями калібру 9 мм, у кількості 36 шт., пристрої для подачі світлозвукового сигналу у кількості 2 шт.
Речові докази, а саме 24 цілих набої калібру 9 мм., 24 патрони 9 мм. R/.380, 70 патронів калібру 5,6 мм., – передати на користь Збройних Сил України, 8 гільз калібру 9 мм., 22 гільзи калібру 5,6 мм., пристрої для подачі світлозвукового сигналу у кількості 2 шт. - знищити. 
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя       ОСОБА_11