СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Харків Справа № 917/1994/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Лакіза В.В.
за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вх.№ 554 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 26.02.2026 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Байдуж Ю.С., повне рішення складено 26.02.2026) у справі №917/1994/25
за позовною заявою Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ ФАРТ", м. Одеса, 
про стягнення 4 284 109,44 грн,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ ФАРТ" пені у розмірі 3 692 615,04 грн та штрафу у розмірі 591 494,40 грн.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що поставлений відповідачем товар виявився невідповідним технічним характеристикам, через що був повернутий постачальнику. Станом на граничний термін 22 липня 2024 року поставка товару належної якості так і не відбулася, що спричинило стан тривалого прострочення виконання зобов`язання. Через порушення строків виконання договору позивач заявив вимогу про стягнення пені та штрафу.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.02.2026 у справі №917/1994/25 позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ ФАРТ" на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" пеню в сумі 36 926,00 грн та штраф в сумі 5 916,15 грн, а також 51409,31 грн відшкодування витрат по сплаті судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що згідно досліджених судом обставин, прострочення відповідача, на момент пред`явленого позову, згідно предмету цього позову, складає 437 днів. При перевірці судом правильності розрахунків, суд дійшов висновку, що позивач правомірно нараховує пеню у розмірі 0,1 % від вартості товару та 7% штрафу за 437 прострочення поставки товару відповідачем. Отже нараховані 0,1 % пені за договором складають 3 692 615,04 грн, та 7% штрафу – 591 615,04 грн, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Разом з цим, як зазначено в рішенні, з обставин даної справи вбачається, що відповідач здійснив поставку товару 10.04.2024, тобто у строки визначені сторонами в умовах договору (до 21.07.2024), втім товар був не прийнятий з боку позивача, в зв`язку з невідповідністю цього товару стандартам якості, визначеним договором. Втім, суд врахував, що поставка товару позивачем оплачена не була, та згідно умов договору, така оплата мала бути здійснена позивачем у 30 – ти денний строк з моменту поставки товару. Наведені обставини приводять до висновку про те, що зобов`язання по оплаті товару за договором у позивача не настало, й жодних витрат та втрат позивач не поніс. Крім цього, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором. На момент звернення позивача з позовом до суду договір поставки фактично втратив свою чинність. Суд також врахував, що сам позивач до суду задля вирішення цього спору не звертався, що дало йому право нараховувати пеню за прострочення за весь період прострочення до моменту звернення з позовом до суду. Нарахована ж позивачем неустойка складає майже половину ціни договору, що фактично нівелює природу самого договору поставки товару, який покликаний не для збагачення однієї сторони за рахунок стягнення за цим договором штрафних санкцій з іншої сторони, а все ж таки - на купівлю товару, необхідного у здійсненні господарської діяльності, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення нарахованих позивачем відповідачу штрафних санкцій на 99%, а тому позов задоволено частково, в частині стягнення пені за договором в сумі 36 926,00 грн, та штрафу в сумі 5 916,15 грн.
Акціонерне товариство "Укргазвидобування" з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 26.02.2026 у справі №917/1994/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; в іншій частині рішення Господарського суду Полтавської області від 26.02.2026 у справі №917/1994/25 залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази наявності підстав для зменшення стягуваних штрафних санкцій. Причиною прострочення виконання договірного зобов`язання з боку постачальника стало прийняття ним зобов`язання з поставки товару без урахування власної неспроможності його виконання, чим позбавлено АТ «Укргазвидобування» можливості отримати належне виконання цього зобов`язання іншим учасником публічної закупівлі. Неможливість поставити визначений договором товар не є належною підставою для зменшення штрафних санкцій на 99%, як і ненадання доказів збитків, які понесені внаслідок допущеного відповідачем прострочення. За встановлених судом першої інстанції обставин, які призвели до порушення відповідачем зобов`язання, вбачається, що вони не є винятковими (виключними), сплата ТОВ «Інвест Фарт» неустойки відповідає комерційним ризикам здійснення ним підприємницької діяльності, а тому відсутні підстави для зменшення штрафних санкцій. Поставка неякісного товару відбулась 10.04.2025 і у постачальника було більш ніж 3 місяці (без порушення строків поставки за договором) для заміни або усунення недоліків товару та не потребувалось додаткового погодження з боку АТ «Укргазвидобування». 
Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи ухвалою суду від 20.04.2026.
У зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в системі ЄСІТС, копія ухвали суду від 20.04.2026 була направлена судом останньому в письмовому вигляді рекомендованим листом з повідомленнями за адресою: 65005, Одеська область, м. Одеса, вул. Мельницька, буд. 24А, проте повернулася до суду не врученою. 
За змістом ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Так, ухвала суду від 20.04.2026 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду була надіслана у Єдиний державний реєстр судових рішень для оприлюднення 20.04.2026 та 21.04.2026 була оприлюднена для загального доступу.
Таким чином, судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів задля повідомлення учасників процесу про хід розгляду справи, витримано терміни, які колегія суддів вважає достатніми для можливості реалізації заявником своїх процесуальних прав.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.01.2024 між Акціонерним товариством “Укргазвидобування”, покупець, та Товариством з обмеженою відповідальністю “Інвест Фарт”, постачальник, укладено договір поставки (за рознарядкою) № 23Т-491, згідно з яким постачальник зобов`язався поставити покупцеві силікагель в асортименті (далі – товар), зазначений в специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Під поставкою сторони розуміють передачу товару постачальником для прийняття покупцем. 
За змістом п.3.2 договору загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до цього договору та становить до 8 449 920,00 грн, у тому числі ПДВ 1 408 320,00 грн.
Положеннями п.4.1 договору узгоджено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, та пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу), шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах, зазначених у специфікації.
Відповідно до п.5.1 договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до цього договору.
У п.5.2 договору передбачено, що обсяг поставки товару (кожної партії товару) визначається в рознарядках покупця. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника. 
Датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання–передачі товару, форма якого наведена в додатку до цього договору, який є невід`ємною частиною (застосовується, якщо постачальник є нерезидентом в Україні) або видаткової накладної. Датою передачі постачальником товару для прийняття покупцем є дата прибуття товару до місця поставки, зазначена у відповідному товаро-транспортному документі або дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару, якщо покупець за допомогою товаротранспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Право власності на товар, ризик випадкового знищення/ пошкодження переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання–передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання–передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем) (п. 5.3. договору).
За змістом п.6.1 договору покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за прийнятий товар y разі відсутності зауважень. Приймати поставлений товар, y разі відсутності зауважень, згідно з актом приймання-передачі товару або видатковою накладною.
Відповідно до п.6.2.2 договору покупець має право контролювати поставку товару у строки, встановлені цим договором.
У п.6.3.1 договору узгоджено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.
Згідно з п.6.4.1 договору постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за прийнятий товар.
У п.7.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.
За змістом п.7.9 договору у разі прострочення постачальником виконання зобов`язань з поставки товару, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання постачальником порушеного зобов`язання.
Відповідно до п.10.1 договору договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатки сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п.10.2 цього договору, і діє до 31.12.2024 (включно).
У п.1 специфікації №1 від 23.01.2024 встановлено, що загальна вартість товару, що поставляється по цій специфікації складає до 8 449 920,00 грн, у тому числі ПДВ 1 408 320,00 грн.
Відповідно до п.3 специфікації строк поставки товару: протягом 180 календарних днів з дати укладання договору про закупівлю.
Згідно з п.4 специфікації умови та строки оплати: 30 календарних днів по факту поставки товару.
Як зазначає позивач, 01.04.2024 ТОВ «ІНВЕСТ ФАРТ» здійснили поставку товару. За результатами лабораторних досліджень УкрНДІгаз від 18.04.2024 було встановлено, що насипна щільність силікагелю Н та Силікагелю WS вища за насипну щільність згідно додатку №4 до договору «Технічні характеристики Товару» та не відповідає технічним характеристикам договору поставки товару, про що були складені акт невідповідності поставки товару та акт вхідного контролю з зауваженнями від 23.04.2024, та були надані відповідні технічні звіти. ТОВ «ІНВЕСТ ФАРТ» повідомлено листом від 25.04.2024 про невідповідність поставки товару згідно умов договору з проханням замінити даний товар у відповідній кількості. 01.07.2024 неякісний товар був повернений ТОВ «ІНВЕСТ ФАРМ» в повному обсязі. При цьому, поставка товару належної якості на суму 8 449 920,00 грн ТОВ «ІНВЕСТ ФАРТ» здійснена не була.
У зв`язку з порушенням строків поставки товару позивач нарахував відповідачу пеню та штраф у відповідності до умов договору, та, в подальшому, вимагав відповідача сплати нараховану неустойку шляхом направлення на адресу відповідача вимоги від 05.03.2025 за вих. №305.4-305-2133 та вимоги від 01.08.2025 за вих. №305.4-305-276099. 
Докази оплати поставленого товару у матеріалах справи відсутні.
Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
Згідно із частинами першою, третьою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У ч.1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази наявності підстав для зменшення стягуваних штрафних санкцій.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом апеляційного перегляду є рішення суду в частині зменшення стягуваних штрафних санкцій на 99%, тому, з урахуванням ч.1 ст.269 ГПК України, переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.
Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, зменшення неустойки є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін.
На підставі частини 3 статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Разом із тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України, щодо права зменшити розмір належної до сплати неустойки, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи (аналогічні правові висновки наведено в постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020).
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанови Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19, від 12.05.2020 у справі № 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі № 917/693/19, від 26.05.2020 у справі № 916/2586/19).
Суд також зауважує, що застосоване у частині 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України (тут і далі чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19 та від 04.10.2021 у справі № 922/3436/20).
У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
Також, при вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).
При цьому у вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Поряд з викладеним Суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення неустойки, які водночас мають узгоджуватись з положеннями частини 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22).
Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.05.2026 у справі №922/3725/25.
Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов укладеного між сторонами договору, відповідач здійснив поставку товару 10.04.2024, тобто у строки визначені сторонами в умовах договору (до 21.07.2024), втім товар був не прийнятий з боку позивача, в зв`язку з невідповідністю цього товару стандартам якості, визначеним договором. Поставка товару позивачем оплачена не була, з огляду на те, що згідно умов договору така оплата мала бути здійснена позивачем у 30-ти денний строк з моменту поставки товару. Тобто, зобов`язання по оплаті товару за договором у позивача не настало, й жодних витрат та втрат позивач не поніс.
Крім того, як правильно зазначено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором. На момент звернення позивача з позовом до суду договір поставки фактично втратив свою чинність.
За змістом п.3.2 договору загальна ціна договору становить до 8 449 920,00 грн.
При цьому, розмір пені, нарахований позивачем за прострочення відповідачем виконання зобов`язань з поставки товару, становить 3 692 615,04 грн, а розмір штрафу складає 591 494,40 грн, загалом 4 284 109,44 грн, тобто трохи більше половини ціни договору.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з метою вирішення питання поставки товару належної якості, а також до суду для вирішення цього спору, що дало позивачу право нараховувати пеню за прострочення за значний період прострочення до моменту звернення з позовом до суду.
Як вже зазначалось, визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду, і кожний раз суд, застосовуючи дискрецію для вирішення такого питання, виходить із конкретних обставин кожної окремої справи (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що порушення відповідачем у даній справі своїх зобов`язань за договором не призвело до безповоротних негативних наслідків для позивача, а доводи позивача про необґрунтоване звільнення відповідача від відповідальності є безпідставними та зводяться до нічим не підтверджених припущень, а також до бажання позивача застосувати до відповідача відповідальність у надмірному розмірі (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 920/437/22).
Також суд вбачає неспівмірність заявленої до стягнення суми неустойки, оскільки наслідки невиконання відповідачем зобов`язання вочевидь більш вигідні для позивача, ніж належне виконання такого зобов`язання.
Положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 звертав увагу, що застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
У зв`язку з викладеним, враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), до якого суд має право її зменшити, з урахуванням таких критеріїв як справедливість, розумність та пропорційність, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення нарахованих позивачем відповідачу штрафних санкцій на 99% (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22).
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Полтавської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 26.02.2026 у справі №917/1994/25 в оскаржуваній частині без змін як такого, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.
Керуючись статтями 269, 270, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 26.02.2026 у справі №917/1994/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.  

Повна постанова складена 09.06.2026.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя В.В. Лакіза