ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Львів	 	Справа № 460/15676/25 пров. № А/857/53726/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Боршовського Т.І., 
суддів Кухтея Р.В.,
Шевчук С.М.,
за участю секретаря судового засідання Арбуза Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вараської міської ради Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у справі № 460/15676/25 за адміністративним позовом Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області до Вараської міської ради Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Рівненська обласна військова адміністрація, Фінансове управління виконавчого комітету Вараської міської ради, міський голова міста Вараш - Мензул Олександр Павлович, Всеукраїнська асоціація органів місцевого самоврядування «Асоціація міст України» про визнання протиправним та скасування рішення, встановлення відсутності компетенції, - 

суддя в 1-й інстанції – Друзенко Н.В.,
провадження – загальне позовне,
час ухвалення рішення – 30 жовтня 2025 року о 16:40:33 год,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складення повного рішення – 10 листопада 2025 року.

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА.
Вараська міська військова адміністрація Вараського району Рівненської області (далі - позивач, Вараська МВА) звернулася в Рівненський окружний адміністративний суд з позовом до Вараської міської ради (далі – відповідач, Вараська МР), в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Вараської міської ради від 27.08.2025 № 2917-РР-VIII «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік»; встановити відсутність компетенції (повноважень) Вараської міської ради щодо затвердження, внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на період здійснення повноважень Вараською міською військовою адміністрацією Вараського району Рівненської області.
Позовні вимоги мотивовані тим, що починаючи з моменту утворення Вараської міської військової адміністрації, саме вона наділена функціями в частині бюджетних повноважень щодо складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету. Натомість Вараська міська рада не є суб`єктом, уповноваженим приймати рішення щодо складання та затвердження бюджету територіальної громади, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету в період дії воєнного стану у зв`язку з утворенням на території Вараської міської територіальної громади Вараської міської військової адміністрації. Однак Вараською міською радою 27.08.2025 прийнято рішення за № 2917 РР-VIII «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік». Оскаржуване рішення, прийняте відповідачем поза межами його компетенції на період дії правового режиму воєнного стану та суперечить вимогам Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Бюджетному кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України № 252, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, оскаржуваний нормативно-правовий акт безпосередньо зачіпає компетенцію та повноваження Вараської міської військової адміністрації, оскільки саме до повноважень позивача відноситься питання щодо прийняття рішень про затвердження місцевого бюджету та внесення змін до нього.
Суд першої інстанції 30 жовтня 2025 року ухвалив рішення, яким задовольнив повністю адміністративний позов: визнав протиправним та скасував рішення Вараської міської ради від 27.08.2025 №2917-РР-VІІІ «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік»; встановив відсутність компетенції (повноважень) Вараської міської ради щодо затвердження, внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на період здійснення повноважень Вараською міською військовою адміністрацією Вараського району Рівненської області; стягнув з Вараської міської ради на користь Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 4845,00 грн. та в сумі 908,40 грн.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що після запровадження воєнного стану і створення на відповідній території Вараської міської військової адміністрації, саме вона наділена повноваженнями складати та затверджувати бюджет Вараської міської територіальної громади, вносити зміни до нього та забезпечувати його виконання. Такий висновок судом першої інстанції зроблено на підставі застосування норм пункту 5 частини другої статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 (далі – Закон № 389-VIII), підпункту 5 пункту пункт 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, за змістом яких до повноважень військових адміністрацій віднесено складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення його виконання, та вчинення бюджетних повноважень. Місцевий суд вказав, що ведене не входить у суперечність із вимогами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997, стаття 21 якого прямо дозволяє обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування в умовах воєнного стану. Доводи сторони відповідача та третіх осіб на її боці, про те, що підпункт 5 пункту 22 розділу VI «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного Кодексу України та частина друга статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не підлягають застосуванню, оскільки суперечать статті 143 Конституції України, є безпідставними, оскільки на час запровадження воєнного стану в України передбачено певну специфіку регулювання правовідносин щодо бюджетних повноважень з урахуванням особливого правого режиму в державі. Також суд першої інстанції відхилив доводи про те, що Вараська МВА не наділена відповідними повноваженнями в силу того, що територія міста Вараш не є окупованою і на ній не велися і не ведуться активні бойові дії, з мотивів того, що з огляду на проаналізовані норми законодавства, реалізація військовими адміністраціями відповідних бюджетних функцій не поставлена законодавцем в залежність від таких обставин.
Вараська МР (далі – апелянт) оскаржила рішення суду першої інстанції, покликаючись на неповне встановлення обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою відмовити в позові повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не застосував норми чинного законодавства, які регулюють статус органів місцевого самоврядування, зокрема статтей 7, 140, 143 Конституції України, статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280-97/ВР, статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування щодо гарантії місцевого самоврядування. Також вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив підстави створення Вараської МВА та межі її повноважень. Також звертає увагу на помилковість висновку місцевого суду щодо застосування частини першої статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», оскільки вказана норма має відсильний характер, натомість частина друга вказаної статті не містить чіткого механізму та правових підстав їх виконання, за умови функціонування органів місцевого самоврядування. Пункт 5 пункту 22 розділу VI «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного Кодексу України, на який послався суд, не містить конкретизації та має відсильний характер, оскільки скеровує до Закону № 389-VIII, яким передбачено, що повноваження згідно статті 15 цього Закону здійснюються виключно на підставі постанови Верховної Ради України (стаття 10 Закону № 389-VIII) або рішення відповідної ради про делегування місцевій державній адміністрації таких повноважень). Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував його доводів стосовно застосування статті 64 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», пункту 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 2102 щодо обмеження законних прав та інтересів юридичних осіб. Вказує, що стаття 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не передбачає такого заходу правового режиму воєнного стану як обмеження реалізації повноважень місцевого самоврядування, що узгоджується з тим, що повноваження діючих органів місцевого самоврядування є прямо закріплені в статті 143 Конституції України, і не можуть бути передані іншому державному органу, в даному випадку такому тимчасовому як міська військова адміністрація, що не враховано судом першої інстанції. Також апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 17.08.2023 у справі № 440/3862/18, оскільки позивач неправильно сформував позовну вимогу, внаслідок чого обрано невірний спосіб захисту. 
Позивач через представника подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, у відзиві позивач повністю погодився з висновками суду першої інстанції. Додатково, з огляду на доводи апеляційної скарги, звернув увагу на те, що Указ Президента від 20.02.2024 № 82/2024 та розпорядження від 20.02.2024№ 17/2024-рп про утворення Вараської МВА та призначення її керівника є законними, оскільки в установленому порядку не скасовані. Дослідження підстави створення Вараської МВА та межі її повноважень виходить за межі судового розгляду спірних правовідносин. Також звертає увагу на те, що жодна норма Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у тому числі частина друга статті 15, не визнавалася неконституційною.
Третя особа - Всеукраїнська асоціація органів місцевого самоврядування Асоціація міст України подала відзив, у якому підтримала повністю апеляційну скаргу. Просить скасувати повністю рішення місцевого суду від 30.10.2025.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.
1. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був неодноразово продовжений та діє станом на час розгляду справи. Вказана обставина є загальновідомою та не оспорюється сторонами.
Указом Президента України «Про утворення військової адміністрації» № 82/2024 від 20.02.2024 утворено Вараську міську військову адміністрацію Вараського району Рівненської області.
Розпорядженням Президента України № 17/2024-рп від 20.02.2024 Людмилу Мариніну призначено начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Вараську міську військову адміністрацію Вараського району Рівненської області, як орган державної влади на підставі розпорядчого акту – Указу Президента України, зареєстровано як юридичну особу за кодом ЄДРПОУ 45356703, номер запису в реєстрі: 1010131020000000073, дата запису в реєстрі: 23.02.2024. 
16.12.2024 начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області, з посиланням на Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102 – ІХ (зі змінами), Указ Президента України від 20 лютого 2024 року №82/2024 «Про утворення військової адміністрації», Розпорядженням Президента України від 20 лютого 2024 року №17/2024-рп «Про призначення Л.Мариніної начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2022 року №252 «Деякі питання формування та виконання місцевих бюджетів у період воєнного стану», від 05 грудня 2024 року №1394 «Деякі питання розподілу освітньої субвенції на 2025 рік», наказ начальника Рівненської обласної військової адміністрації від 12 грудня 2024 року №583 «Про обласний бюджет Рівненської області на 2025 рік», керуючись Бюджетним кодексом України, Законами України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», «Про правовий режим воєнного стану», «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану», «Про внесення змін розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та інших законодавчих актів України», прийнято наказ за № 331 «Про бюджет Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» (далі – Наказ № 331). Вказаним наказом визначено на 2025 рік: доходи бюджету Вараської міської територіальної громади, у тому числі доходи загального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади та доходи спеціального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади; видатки бюджету Вараської міської територіальної громади, у тому числі видатки загального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади, видатки спеціального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади, в тому числі видатки бюджету розвитку; профіцит за загальним фондом бюджету Вараської міської територіальної громади з визначенням напрямку використання (передача коштів із загального фонду бюджету до бюджету розвитку (спеціального фонду); дефіцит за спеціальним фондом бюджету Вараської міської територіальної громади з визначенням джерела покриття (надходження коштів із загального фонду бюджету до бюджету розвитку (спеціального фонду); оборотний залишок бюджетних коштів бюджету та резервний фонд бюджету Вараської міської територіальної громади. Також наказом затверджено бюджетні призначення головним розпорядникам коштів бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік та міжбюджетні трансферти, розподіл витрат бюджету Вараської міської територіальної громади на реалізацію місцевих/регіональних програм. 
Наказами начальника Вараської міської військової адміністрації: «Про внесення змін до наказу начальника Вараської міської військової адміністрації від 16 грудня 2024 року № 331» № 345 від 25.12.2024, «Про внесення змін до наказу начальника Вараської міської військової адміністрації від 16 грудня 2024 року № 331» № 19 від 16.01.2025, «Про внесення змін до наказу начальника Вараської міської військової адміністрації від 25 грудня 2024 року № 345» № 29 від 31.01.2025, «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» № 510 від 07.08.2025, «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» № 522 від 18.08.2025, внесені зміни до Наказу № 331
Наказом № 522 від 18.08.2025 (далі – Наказ № 522) збільшено доходи загального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік згідно з додатком 1 на суму 16062200 грн. за рахунок перевиконання бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік на суму 15432200 грн, субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення доплат педагогічним працівникам закладів загальної середньої освіти на суму 720000 грн.; збільшено видатки загального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік на суму 16673986 грн згідно з додатком 3; збільшено видатки спеціального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік згідно з додатком 3 на суму 8054507 грн, в тому числі видатки бюджету розвитку на суму 8054507 грн, за рахунок коштів, що передаються із загального фонду бюджету до бюджету розвитку (спеціального фонду) на суму 8054507 грн. Внесено зміни до фінансування бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік (додаток 2), установивши профіцит загального фонду бюджету у сумі 59346479 грн, дефіцит спеціального фонду у сумі 183155 083 грн, джерелом покриття якого визначити кошти, що передаються із загального фонду бюджету до бюджету розвитку (спеціального фонду) в сумі 177289 983 грн та залишки коштів спеціального фонду бюджету, що утворилися на кінець 2024 року в сумі 5865 100 грн (залишок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на забезпечення харчування учнів початкових класів закладів загальної середньої освіти на суму 5865100 грн).Зменшено обсяг резервного фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік на суму 8666293 грн та установлено в розмірі 14476702 грн, що становить 1,2 відсотків видатків загального фонду бюджету. Затверджено обсяг доходів загального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік в сумі 1255227245,04 грн. Затверджено обсяг видатків загального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік в сумі 1204547059,04 грн. Організацію виконання даного наказу покладено на фінансове управління виконавчого комітету Вараської міської ради.
13.08.2025 Вараською міською радою було підготовлено власний проект рішення «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік». Проект рішення № 3698-ПРР-VIII-7310 зареєстровано 13.08.2025 та оприлюднено на офіційному веб-сайті Вараської міської ради, 26.08.2025 погоджено з міським головою, відділом правової експертизи нормативно-правових актів, відділом забезпечення діяльності ради, фінансовим управлінням.
Після розгляду та ухвалення на сесії міської ради 27.08.2025, рішення Вараської міської ради «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» було зареєстровано за номером 2917-РР-VIII (далі – Рішення № 2917-РР-VIII)
Вказаним Рішенням 2917-РР-VIII внесені зміни до рішення про бюджет Вараської міської територіальної громади на 2025 рік (зі змінами). Тобто, що визнається обома сторонами, фактично внесені зміни до наказу начальника Вараської міської військової адміністрації «Про бюджет Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» № 331 від 16.12.2024 зі змінами і доповненнями. Так, Рішенням 2917-РР-VIII збільшено доходи загального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік згідно з додатком 1 на суму 16687692 грн.; збільшено доходи спеціального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік згідно з додатком 1 на суму 1703000 грн.; збільшено видатки загального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік на суму 7052455 грн згідно з додатком 3; збільшити видатки спеціального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік згідно з додатком 3 на суму 11338237 грн, в тому числі видатки бюджету розвитку на суму 9635237 грн, за рахунок коштів, що передаються із загального фонду бюджету до бюджету розвитку (спеціального фонду). Внесено зміни до фінансування бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік (додаток 2), установивши профіцит загального фонду бюджету у сумі 61902209 грн, дефіцит спеціального фонду у сумі 185710813 грн, джерелом покриття якого визначено кошти, що передаються із загального фонду бюджету до бюджету розвитку (спеціального фонду) в сумі 179845713 грн та залишки коштів спеціального фонду бюджету, що утворилися на кінець 2024 року в сумі 5865100 грн (залишок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на забезпечення харчування учнів початкових класів закладів загальної середньої освіти на суму 5865100 грн). Зменшено обсяг резервного фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік на суму 15315487 грн та установлено в розмірі 6852508 грн, що становить 0,6 відсотка видатків загального фонду бюджету. Затверджено обсяг доходів загального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік в сумі 1255852737,04 грн. Затверджено обсяг видатків загального фонду бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік в сумі 1193950528,04 грн. 
24.09.2025 Вараська міська рада ухвалила нове рішення «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» за № 3011-РР-VIII, яким наново визначила суми доходів, видатків та їх перерозподіл, з одночасним визнанням Рішення № 2917-РР-VIII від 27.08.2025 таким, що втратило чинність. 
Вважаючи, що у Вараської міської ради відсутні повноваження як щодо внесення змін до наказів начальника Вараської міської військової адміністрації взагалі, так і в частині, яка стосується затвердження бюджету Вараської міської територіальної громади та внесення до такого бюджету змін, Вараська МВА звернулась з цим позовом до суду.

2. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ. ВИСНОВКИ.
Як встановив суд першої інстанції, позов в цій справі поданий з метою вирішення між сторонами спору, який полягає в тому, що Вараська МВА оспорює повноваження Вараської МР приймати рішення про внесення змін до затвердженого наказом позивача бюджету міської територіальної громади на 2025, посилаючись на те, що такі повноваження після її створення в умовах режиму воєнного стану належать виключно міській військовій адміністрації. Факт наявності реального спору між сторонами щодо їх повноважень в цій сфері підтверджується рішеннями Вараської МР № 2917-РР-VIII від 27.08.2025, правомірність якого також є предметом позову в цій справі, та від 24.09.2025 № 3011-РР-VIII, яким також внесені зміни до бюджету міської територіальної громади на 2025.
Отже, за цих обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності «компетенційного» спору між сторонами та необхідності його вирішення по суті.
При апеляційному перегляді рішення від 30.10.2025, колегією суддів апеляційного суду враховано таке.
Як встановлено судом, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України, із затвердженням відповідними Законами України, і наразі триває. Вказаний факт є загальновідомим.
Указом Президента України «Про утворення військової адміністрації» № 82/2024 від 20.02.2024 утворено Вараську міську військову адміністрацію Вараського району Рівненської області. Розпорядженням Президента України № 17/2024-рп від 20.02.2024 Людмилу Мариніну призначено начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області.
Суд звертає увагу на те, що ні Указ Президента від 20.02.2024 № 82/2024, ні розпорядження від 20.02.2024№ 17/2024-рп про утворення Вараської МВА та призначення її керівника в установленому порядку не скасовані. Отже, вказані акти, виходячи з принципу правової визначності, є чинними, тобто такими, що підтверджують легітимний характер діяльності Вараської МВА.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Вараську міську військову адміністрацію Вараського району Рівненської області, як орган державної влади на підставі розпорядчого акту – Указу Президента України, 23.02.2024 зареєстровано як юридичну особу, ЄДРПОУ 45356703. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Отже, воєнний стан як особливий правовий режим вимагає вчинення уповноваженими суб`єктами стратегічних та оперативних заходів, спрямованих на захист держави, здійснення яких водночас пов`язане з небезпекою для життя і здоров`я.
Статтею 2 Закону № 389-VIII встановлено, що правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Частиною першою статті 4 Закону № 389-VIII визначено, що на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.
Згідно з частинами другою, третьою, восьмою статті 4 Закону № 389-VIII (в редакції, яка діяла на час утворення Вараської МВА) рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування. Військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом. Військову адміністрацію населеного пункту (населених пунктів) очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України за пропозицією Генерального штабу Збройних Сил України або відповідної обласної державної адміністрації. Начальником військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) може бути призначений відповідний сільський, селищний, міський голова. Військові адміністрації населених пунктів, районні, обласні військові адміністрації здійснюють свої повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування.
З огляду на наведені приписи закону, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що диспозиція вказаної норми свідчить на користь того, що військові адміністрації населених пунктів утворюються не лише в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а й в інших випадках, передбачених цим Законом. 
Отже, таке правове регулювання діяльності військових адміністрацій населених пунктів в умовах режиму воєнного стану спростовує відповідні доводи Вараської МР про необхідність застосування Закону № 389-VIІІ лише у випадку, коли на відповідній території органи місцевого самоврядування не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження. 
Наведене підтверджується і положеннями частини другої статті 10 Закону № 389-VIІІ (у відповідній редакції), за вимогами якої, у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування:
1) начальник військової адміністрації: крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови; може затвердити тимчасову структуру виконавчих органів сільської, селищної, міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду).
2) апарат сільської, селищної, міської ради та її виконавчого комітету, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 цієї частини), комунальні підприємства, установи та організації відповідної територіальної громади підпорядковуються начальнику відповідної військової адміністрації.
Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що у разі прийняття Верховною Радою України рішення, передбаченого частиною другою або третьою цієї статті, начальник військової адміністрації, відповідна обласна та/або районна військова адміністрація здійснюють повноваження, передбачені відповідно частиною другою або третьою цієї статті, з дня набрання чинності зазначеним рішенням Верховної Ради України протягом строку, передбаченого цими частинами. У разі усунення загроз для безпеки і правопорядку на території області за поданням Президента України Верховна Рада України може прийняти рішення про поновлення роботи органів місцевого самоврядування на території відповідної області до закінчення 30-денного строку, передбаченого частиною другою або третьою цієї статті, але не раніше дня припинення чи скасування воєнного стану.
Таким чином, повноваження, віднесені до компетенції начальника військової адміністрації Законом № 389-VIІІ, виконуються ним безпосередньо на підставі Указу Президенти України про створення відповідної військової адміністрації, а інші повноваження – після виконання додаткової умови: прийняття Верховною Радою України відповідної постанови за поданням Президента України.
Вказане також виключає необхідність дослідження підстав створення Вараської МВА та меж її повноважень, оскільки виходить за межі судового розгляду спірних правовідносин, з огляду на те, що спір стосується виключних повноважень позивача згідно частини другої статті 15 Закону № 389-VIІІ та правомірності втручання відповідача в згадану компетенцію спірним рішенням.
Так, за правилами частини шостої статті 15 Закону № 389-VIII, начальник військової адміністрації:
1) забезпечує на відповідній території додержання Конституції і законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; 
2) організовує роботу відповідної військової адміністрації та здійснює керівництво її діяльністю, несе персональну відповідальність за виконання військовою адміністрацією покладених на неї повноважень; 
3) призначає на посади та звільняє з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військової адміністрації; 
4) є розпорядником бюджетних коштів; 
5) представляє відповідну військову адміністрацію та територіальну громаду у відносинах із державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, громадянами;
6) звертається до суду щодо визнання незаконними актів органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади;
7) укладає від імені територіальної громади, відповідної військової адміністрації договори згідно із законодавством;
8) видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад). Накази, видані в межах повноважень місцевих рад, мають бути оприлюднені, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом;
9) веде особистий прийом громадян та забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та громадських об`єднань.
Повноваження військових адміністрацій населених пунктів на відповідній території чітко визначені частиною другою статті 15 Закону № 389-VIII. Перелік таких повноважень є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Частина повноважень надана під умовою, що рішення відповідної ради з цих питань не прийнято.
Пунктом 5 частини другої статті 15 Закону № 389-VIII до повноважень військових адміністрацій населених пунктів на відповідній території віднесено: «складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету». 
03.03.2022 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» № 2118-IX, що набрав чинності 07.03.2022. Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону внесені зміни, серед іншого, до розділу VI Бюджетного кодексу України, яким доповнено пункт 22 підпунктом 5 такого змісту: 
« 5) функції органів місцевого самоврядування, їх виконавчих органів, місцевих державних адміністрацій, військово цивільних адміністрацій у частині бюджетних повноважень здійснюють військові адміністрації у разі їх утворення відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
В подальшому, відповідно до абзацу четвертого підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Деякі питання формування та виконання місцевих бюджетів у період воєнного стану» № 252 від 11.03.2022 (далі – Постанова № 252). 
Постановою № 252 передбачено, що з метою оперативного та ефективного прийняття управлінських рішень для забезпечення безперебійного функціонування установ і закладів бюджетної сфери, комунальних підприємств та задоволення життєво необхідних потреб жителів територіальних громад у період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», виконання та формування місцевих бюджетів здійснюється відповідно до бюджетного законодавства з урахуванням таких особливостей:
1) органи місцевого самоврядування, їх виконавчі органи, місцеві державні адміністрації, військово-цивільні адміністрації продовжують здійснювати бюджетні повноваження, а у разі утворення військових адміністрацій такі повноваження здійснюють військові адміністрації відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану»;
2) військові адміністрації населених пунктів, обласні, районні та Київська міська військові адміністрації:
приймають за поданням місцевих фінансових органів рішення про внесення змін до рішень про місцеві бюджети;
здійснюють без погодження відповідною комісією місцевої ради передачу бюджетних призначень від одного головного розпорядника бюджетних коштів до іншого, перерозподіл видатків бюджету і надання кредитів з бюджету за бюджетними програмами, включаючи резервний фонд бюджету, додаткові дотації та субвенції, у межах загального обсягу бюджетних призначень головного розпорядника бюджетних коштів, а також збільшення видатків розвитку за рахунок зменшення інших видатків (окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету) за бюджетною програмою;
можуть приймати рішення про перерахування коштів з місцевого бюджету державному бюджету для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації та з метою відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України і забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державної незалежності України, її територіальної цілісності відповідно до пункту 22-2 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України;
затверджують місцеві (цільові) програми (вносять до них зміни) з дотриманням вимог статті 91 Бюджетного кодексу України;
можуть приймати рішення (кожна із сторін) про передачу коштів у вигляді міжбюджетного трансферту до відповідного місцевого бюджету;
здійснюють розподіл та перерозподіл обсягів трансфертів з державного та місцевих бюджетів місцевим бюджетам;
затверджують місцеві бюджети, складені місцевими фінансовими органами;
3) органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, військові адміністрації здійснюють заходи з мобілізації додаткових фінансових ресурсів до місцевих бюджетів, забезпечують ефективне, економне та раціональне використання бюджетних коштів;
4) Державна казначейська служба забезпечує розрахунково-касове обслуговування місцевих бюджетів та складення звітності про виконання місцевих бюджетів із застосуванням електронних носіїв під час обміну інформацією та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України. № 590 від 09.06.2021;
5) у період воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення чи скасування на територіях, які після 24.02.2022 є тимчасово непідконтрольними українській владі, тимчасово окупованими або на яких ведуться бойові дії, під час виконання місцевих бюджетів розпорядження про виділення коштів загального фонду місцевих бюджетів може затверджуватися керівником місцевого фінансового органу;
6) у період воєнного стану сільський, селищний, міський голова територіальної громади, на території якої не ведуться бойові дії та не прийнято рішення про утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів), виключно для здійснення заходів правового режиму воєнного стану може прийняти рішення щодо передачі коштів із відповідного місцевого бюджету на потреби Збройних Сил та/або для забезпечення заходів правового режиму воєнного стану;
7) проект рішення місцевої ради, військової адміністрації про передачу коштів у вигляді міжбюджетного трансферту (крім міжбюджетних трансфертів, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 101 Бюджетного кодексу України) до відповідного місцевого бюджету іншої області та/або м. Києва в обов`язковому порядку підлягає погодженню Міністерством фінансів шляхом надання відповідного листа;
8) обласні та Київська міська військові адміністрації, міські, селищні, сільські ради, військові адміністрації населених пунктів (у разі їх утворення) для забезпечення харчуванням учнів початкових класів закладів загальної середньої освіти приймають рішення про внесення змін до рішень про місцеві бюджети на підставі офіційного висновку місцевого фінансового органу про обсяг залишку коштів спеціального фонду бюджету за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам на забезпечення харчуванням учнів початкових класів закладів загальної середньої освіти, передбаченою розпорядженням Кабінету Міністрів України №1323 від 26.12.2024.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком попередньої інстанції про те, що положення пункту 5 частини другої статті 15 Закону № 389-VIII повністю узгоджуються з підпунктом 5 пункту 22 розділу VI Бюджетного кодексу України, деталізуються в постанові Кабінету Міністрів України № 252 від 11.03.2022 і однозначно свідчать на користь того, що саме військові адміністрації населених пунктів (у випадку їх створення) на відповідній території здійснюють повноваження із складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього та забезпечення його виконання.
При цьому, колегія суддів апеляційного суду, з огляду на викладене, не погоджується з міркуванням апелянта про те, що пункт 5 пункту 22 розділу VI «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного Кодексу України, скеровує до Закону № 389-VIII, яким передбачено, що повноваження згідно статті 15 цього Закону здійснюються виключно на підставі постанови Верховної Ради України (стаття 10 Закону № 389-VIII) або рішення відповідної ради про делегування місцевій державній адміністрації таких повноважень, оскільки вказана норма в системному зв`язку з нормою пункту 5 частини другої статті 15 Закону № 389-VIII чітко та однозначно свідчить про те, що після створення військової адміністрації населеного пункту саме вказаний державний орган влади здійснює на відповідній території повноваження із складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього та забезпечення його виконання, що входить до його виключних повноважень та не потребує виконання додаткової умови – прийняття Верховною Радою України відповідної постанови. Тобто в зв`язку з запровадженням воєнного стану та створенням на підставі Указу Президента України, позивачу на підставі прямої норми спеціального закону делеговано функцію відповідача щодо бюджетних повноважень. Водночас наділення військової адміністрації населеного пункту спроможністю реалізовувати інші повноваження у сфері місцевого самоврядування, які не віднесені частиною другою статті 15 Закону № 389-VIII до виключних повноважень військової адміністрації, у тому числі виступати від імені та в інтересах територіальної громади у правовідносинах з іншими суб`єктами можливе лише після прийняття відповідного рішення Верховною Радою України.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував норми чинного законодавства, які регулюють статус органів місцевого самоврядування, зокрема статтей 7, 140, 143 Конституції України, статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280-97/ВР, статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування щодо гарантії місцевого самоврядування, та не врахував, що Вараська міська рада є органом місцевого самоврядування, створеним та функціонуючим відповідно до Конституції України, на відміну від тимчасового органу державної влади, яким є Вараська міська військова адміністрація. 
Так, згідно з статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 4, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно з статтею 21 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування згідно з Конституцією та законами України може бути застосоване лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Так в спірному випадку місцевий суд правильно вказав на те, що: діяльність Вараської МВА здійснюється відповідно до норм спеціального закону – Закону № 389-VIII; реалізація таких повноважень згідно Закону № 389-VIII не входить у суперечність із вимогами Конституції України, зокрема статті 64, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», стаття 21 якого прямо дозволяє обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування в умовах воєнного стану; на час запровадження воєнного стану в України передбачено певну специфіку регулювання правовідносин щодо бюджетних повноважень з урахуванням особливого правого режиму в державі.
Окрім цього, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що вказані вище норми пункту 5 частини другої статті 15 Закону № 389-VIII, підпункту 5 пункту 22 розділу VI Бюджетного кодексу України не визнавалися в установленому законом порядку неконституційними, зокрема, такими, що порушують гарантії місцевого самоврядування.
Підсумовуючи, враховуючи наведене вище правове регулювання під час запровадження воєнного стану, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що з моменту утворення Вараської міської військової адміністрації, саме вона наділена повноваженнями складати та затверджувати бюджет Вараської міської територіальної громади, вносити до нього зміни та забезпечувати його виконання. Натомість Вараська міська рада на період здійснення повноважень Вараською міською військовою адміністрацією виключних повноважень, не має компетенції складати, затверджувати бюджет Вараської міської територіальної громади, вносити до нього зміни та забезпечувати його виконання. 
В спірному випадку суд першої інстанції слушно вказав на те, що ні створення Вараської міської військової адміністрації, ні прийняття нею бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік, в судовому порядку не оспорені. Зазначений орган виконував, зокрема, і свої бюджетні повноваження без жодних перешкод допоки Вараська міська рада не прийняла рішення «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» №2917-РР-VІІІ від 27.08.2025. 
Отже, рішення Вараської міської ради № 2917-РР-VІІІ від 27.08.2025, з урахуванням дії військового стану та створення Вараської міської військової адміністрації, є таким, що прийняте відповідачем поза межами повноважень, які визначені законом.
Таким чином, суд першої інстанції правильно виснував, що для захисту порушеного права позивача на реалізацію виключної компетенції в частині прийняття та внесення змін до рішення про місцевий бюджет, забезпечення його виконання та інших функцій у частині бюджетних повноважень, оспореного відповідачем, тобто для вирішення «компетенційного спору», потрібно задовольнити позов в частині позовної вимоги Вараської міської військової адміністрації про встановлення відсутності компетенції (повноважень) Вараської міської ради щодо затвердження, внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на період здійснення повноважень Вараською міською військовою адміністрацією.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 17.08.2023 у справі № 440/3862/18, з посиланням на те, що позивач неправильно сформував позовну вимогу, внаслідок чого обрав невірний спосіб захисту. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що фактичні обставини в цій справі, відмінні від обставин справи № 440/3862/18. В згаданій справі касаційний суд врахував, що між сторонами відсутній «компетенційний спір», оскільки відповідач не вчиняв жодних дій, не приймав рішень, які б створювали відповідні правові наслідки для позивача, на відміну від справи № 46015676/25, в якій Вараська міська рада у спосіб прийняття рішень про внесення змін до міського бюджету на 2025, фактично внесла зміни до вказаного бюджету, затвердженого наказом Вараської МВА. Тобто в цій адміністративній справі є реальний спір між сторонами щодо того, кому належать повноваження на внесення змін до рішення про місцевий бюджет, реалізацію функцій в частині бюджетних повноважень, де відповідач не визнав такого права позивача, наполягаючи на тому, що таке належить йому, в підтвердження чого прийняв відповідні рішення. Позивач вважаючи, що такі повноваження належать йому, звернувся до суду з позовом. При цьому, обраний Вараською МВА в позовній заяві та застосований судом першої інстанції за результатами розгляду справи спосіб захисту та його формулювання відповідають приписам пункту 5 частини другої статті 245 КАС України.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не вбачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Підсумовуючи, оскаржене рішення суду від 30.10.2025 в частині задоволення позову про відсутність компетенції (повноважень) Вараської міської ради щодо затвердження, внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на період здійснення повноважень Вараською міською військовою адміністрацією Вараського району Рівненської області є законним та обгрунтованим, а тому апеляційний суд залишає його без змін.
Водночас, ухвалюючи рішення в частині похідної позовної вимоги про правомірність рішення Вараської міської ради від 27.08.2025 № 2917-РР-VІІІ «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік», та правильно виснувавши про те, що таке рішення прийняте відповідачем не у межах повноважень, місцевий суд не врахував того, що це є нормативно-правовим актом, а тому не може бути скасованим. 
Так, пунктом 45 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що рішення про місцевий бюджет - нормативно-правовий акт Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи відповідної місцевої ради, виданий в установленому порядку, що затверджує місцевий бюджет та визначає повноваження відповідно Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації або виконавчого органу місцевого самоврядування здійснювати виконання місцевого бюджету протягом бюджетного періоду.
Загальні способи захисту права у публічно-правових відносинах визначені положеннями статті 245 КАС України.
Виходячи зі змісту приписів частини другої статті 245 КАС України в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача, а саме: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. 
Крім того, аналогічно положеннями частини дев`ятої статті 264 КАС України також передбачено, що Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині. При цьому відповідно до статті 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними, зокрема, у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 від 4 червня 2019 року № 2-р/2019, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 640/17408/19 вказав що процесуальному праву притаманний імперативний метод правового регулювання, тому формулюючи норми КАС України, щодо оскарження нормативно-правових актів, законодавець виходив із необхідності дотримання, серед іншого, принципу юридичної визначеності та необхідності сталого регулювання суспільних відносин.
У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 1540/3828/18 Верховний Суд вказав, що відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.
Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 183/6195/17(2-а/183/251/17) вказав, що перевіряючи законність рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання своїх управлінських функцій, судам з метою уникнення істотних порушень норм процесуального права необхідно розмежовувати поняття «нормативно-правовий акт» та «індивідуальний акт».
Отже, у разі визнання акта протиправним (незаконним) суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати нечинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права міститься у постановах Верховного Суду від 02.04.2018 у справі № 814/396/17, від 18.04.2018 у справі № 810/3687/16, від 20.08.2019 у справі № 817/368/16, від 10.09.2019 у справі № 826/3785/16, від 20.05.2020 у справі № 817/57/17, від 04.04.2024 у справі № 320/2796/23.
Таким чином, оскільки судами обох інстанцій встановлено, що рішення відповідача № 2917-РР-VІІІ від 27.08.2025 є нормативно-правовим актом, то єдиним наслідком визнання його протиправним (незаконним) може бути визнання його нечинним з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, а не скасування 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянувши вказану справу в порядку загального позовного провадження з особливостями розгляду для справ про оскарження нормативно-правових актів, встановивши факт незаконності рішення № 2917-РР-VІІІ від 27.08.2025, проте помилково його скасував як акт індивідуальної дії, тобто обрав помилковий спосіб захисту, який не відповідає суті спірних правовідносин. 
Окрім цього, ухвалюючи рішення про визнання протиправним та скасування рішення Вараської міської ради від 27.08.2025 № 2917-РР-VІІІ, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказане спірне рішення на час ухвалення судом рішення від 30.10.2025 року в цій справі, вже втратило чинність відповідно до рішення Вараської міської ради від 24.09.2025 «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» за № 3011-РР-VIII, яким відповідач наново визначив суми доходів, видатків та їх перерозподіл, з одночасним визнанням Рішення № 2917-РР-VIII від 27.08.2025 таким, що втратило чинність.
Так, відповідно до частини другої та третьої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.
Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 у справі № 826/24498/15, предметом оскарження у якій був нормативно правовий акт, який зазнав змін і на час розгляду справи втратив чинність, зробив наступні висновки щодо застосування норм права:
«…положення процесуального законодавства містять імперативне положення, яким по суті визначено повноваження суду при розгляді справи про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акту та яке передбачає, що відповідний нормативно-правовий акт може бути визнаний нечинним відповідним рішенням суду лише з моменту набрання ним законної сили.
З огляду на вищевказане імперативне положення Кодексу адміністративного судочинства України суд не наділений повноваженням визнання нормативно-правового акту нечинним з моменту його прийняття, зокрема, й з огляду на те, що останнє може порушувати принцип правової визначеності.
При цьому Верховний Суд наголошує, що юридичний спір має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Конституційний Суд України в пп.3.6 п.3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.
У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.
Водночас суди попередніх інстанцій встановили, що Розпорядження Кабінету Міністрів України від 14 березня 2020 року № 287-р вже втратило чинність на підставі іншої постанови відповідача від 12.06.2020 № 477.
З урахуванням викладеного суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 826/24498/15.
Отже, з урахуванням того, що позивач не змінив предмету позову, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували втрату чинності оспорюваним Розпорядженням відповідача».
Такі висновки в подальшому неодноразово були застосовані Верховним Судом при розгляді справ № 640/20743/18 (постанова від 08.07.2021), № 640/6699/20 (постанова від 23.03.2023), № 161/16515/16-а (постанова від 27.04.2023), № 640/6699/20 (постанова від 23.03.2023), № 640/17408/19 (постанова від 28.09.2023), № 640/33910/21 (постанова від 10.11.2025).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що не є спірною обставина того, що оскаржене рішення міської ради від 27.08.2025 на час розгляду справи судом першої інстанції втратило чинність на підставі рішення цієї ж ради від 24.09.2025. Вказані обставини позивачем не заперечуються. Також про таке рішення позивачу було відомо, оскільки воно було надано як суду, так і позивачу разом із клопотанням відповідача від 24.09.2025. 
Водночас позивач не оскаржив рішення Вараської міської ради від 24.09.2025 № 3011-РР-VIII. Зокрема, під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем не було подано заяви про уточнення, доповнення чи зміну позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пункту 4 частини першої, частини другої статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи викладену вище практику Верховного Суду, дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 27.08.2025 № 2917-РР-VІІІ «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» прийняте з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи в цій частині позовних вимог, позаяк не є ефективним способом захисту прав (інтересів) позивача у такому спорі визнання оскаржуваного нормативно-правового акту нечинним у випадку, коли він і так припинив свою дію.
Отже, рішення від 30 жовтня 2025 року у цій справі підлягає скасуванню в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування рішення Вараської міської ради від 27.08.2025 № 2917-РР-VІІІ «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» з ухваленням нового рішення у формі постанови про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частинами другою, третьою зазначеної статті передбачено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (частина шоста статті 139 КАС України).
Суд першої інстанції задовольнив позов повністю та стягнув з Вараської міської ради на користь Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 4845,00 грн. (за дві позовні вимоги немайнового характеру) та в сумі 908,40 грн. (за подання заяви про забезпечення позову в справі).
Проте суд першої інстанції при розподілі судових витрат порушив норму частини другої статті 139 КАС України, поклавши на відповідача судові витрати у справі в частині задоволеної позовної вимоги про відсутність компетенції (повноважень) Вараської міської ради щодо затвердження, внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на період здійснення повноважень Вараською міською військовою адміністрацією Вараського району Рівненської області, оскільки не врахував, що в цьому випадку в «компетенційному» спорі обидві сторони у справі є суб`єктами владних повноважень. Водночас приписи статті 139 КАС України не містять винятків із загального правила про те, що на користь суб`єкта владних повноважень стягуються виключно судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, навіть якщо друга сторона у справі, з огляду на характер спору, теж є суб`єктом владних повноважень. 
Отже, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторону - суб`єкта владних повноважень, яка їх понесла як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції. 
Таким чином суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження змінює розподіл судових витрат у справі: витрати позивача по сплаті судового збору за подання позову покладаються на позивача, витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
У зв`язку з викладеним вище висновком за результатами апеляційного провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Вараської міської ради задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у справі № 460/15676/25 скасувати у частині визнання протиправним та скасування рішення Вараської міської ради від 27.08.2025 № 2917-РР-VІІІ «Про внесення змін до бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» та ухвалити постанову, якою у цій частині позовних вимог відмовити.
В іншій частині задоволених позовних вимог - рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у справі № 460/15676/25 залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покласти на Вараську міську військову адміністрацію Вараського району Рівненської області, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Вараську міську раду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Боршовський 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук  	

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2026 року та підписано усіма членами колегії 11 червня 2026 року у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кухтея Р.В. з 01 червня по 10 червня 2026 року відповідно до наказу № 287/к/тм від 21 травня 2026 року, в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Шевчук С.М. з 02 червня по 08 червня 2026 року та з 09 червня по 10 червня 2026 року у зв`язку з перебуванням у відпустці відповідно до наказу № 292/к/тм від 25 травня 2026 року.