Справа № 420/2650/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до П`ятого апеляційного адміністративного суду (проспект Гагаріна, 19-21, м. Одеса, 65039), Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 00020) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, – 

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов через систему «Електронний суд» адміністративний позов ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду (далі ПААС), Державної судової адміністрації України (далі ДСАУ), у якому позивачка просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ ПААС від 07.01.2025 №1-ос/а «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 »; 
- зобов`язати ПААС здійснити перерахунок та виплату з 01.01.2025 року надбавки за вислугу років на державній службі їй - ОСОБА_1 відповідно до ст.52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50% посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона обіймає посаду начальника управління забезпечення судового процесу з 17.09.2019 року, відповідно до наказу П`ятого апеляційного адміністративного суду № 123-ос/а від 17.09.2019 року.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 року у справі № 420/9622/24, наказом П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2024 року № 340-ос/а позвачці встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50 % посадового окладу.
Проте, наказом П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2025 року № 15-ос/а на підставі норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та з урахуванням проведення судом класифікації посад державної служби, позивачці встановлено надбавку за вислугу років на державній службі з 01.01.2025 року у розмірі 30 відсотків посадового окладу як такій, вислуга років якої на державній службі становить 39 років 4 місяці 7 днів. 
Тобто, при розрахунку надбавки, відповідачем застосовані приписи Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», у якому зазначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Проте, на думку позивачки, в спірних правовідносинах до застосування підлягає норма спеціального нормативно-правового акту, а саме ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а не п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством.
Вважаючи наказ ПААС від 07.01.2025 №1-ос/а «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 » протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 29.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі, враховуючи внесені зміни в КАС України, а саме частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.
Ухвалою суду від 29.01.2026 року зупинено провадження по справі №420/2650/25 до набрання законної сили рішенням по зразковій справі №240/7215/24. 
Ухвалою суду від 18.05.2026 року поновлено провадження по справі.
Ухвала суду від 29.01.2026 року доставлена до електронного кабінету відповідачів через підсистему «Електронний суд» 30.01.2026 року. Відповідачі у встановлений судом строк не надали до суду відзив на позов, інших заяв та клопотань від відповідачів не надходило (згідно автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду вхідної кореспонденції по справі станом на 23.06.2026 року не зареєстровано). 
Справа розглянута в письмовому провадженні.
Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .
Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивачка обіймає посаду начальника управління забезпечення судового процесу з 17.09.2019 року, відповідно до наказу П`ятого апеляційного адміністративного суду № 123-ос/а від 17.09.2019 року.
Наказом П`ятого апеляційного адміністративного суду №15-ос/а від 07.01.2025 року «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 » відповідно до п.13 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено надбавку за вислугу років на державній службі начальнику управління забезпечення судового процесу П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 з 01.01.2025 у розмірі 30 відсотків посадового окладу, як такій, вислуга років якої на державній службі станом на 01.01.2025 становить 39 років 4 місяці 7 днів.
Позивачка вважає, що оскаржуваний наказ у частині встановленого їй розміру надбавки за вислугу років державної служби на 2025 рік є протиправним, а тому підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.
Дослідивши позовну заяву, викладені в ній доводи та надані доказі в обґрунтування наявності права на встановлення більшого розміру надбавки за вислугу років на державній службі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 130 Конституції України визначає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Згідно із чч. 1-5 ст. 148 Закону від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, зокрема, здійснює ДСА України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та ДСА України.
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.
Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначають окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також загалом щодо апеляційних, місцевих судів.
Згідно з ч. 1 ст. 150 Закону № 1402-VIII призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ДСА України, Служби судової охорони врегульовано нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Так, сторонами у справі не заперечується, що ОСОБА_1 є державним службовцем.
Правовий статус державного службовця та коло його основних прав, гарантій і обов`язків визначено у Законі України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII). 
Статтею 1 цього Закону визначено поняття «державний службовець», яким є громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи (частина перша статті 50 Закону № 889-VIII).
Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону № 889-VIII заробітна плата державного службовця складається, зокрема, з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).
Тож заробітна плата державного службовця має обов`язкову (сталу) складову, яка є фіксованою виплатою та, по суті, основною винагородою за виконання посадових обов`язків, а також факультативну (необов`язкову) складову, яка залежить від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу, є винагородою за ініціативну роботу, своєчасне і якісне виконання завдань, виконання додаткового обсягу завдань.
Надбавка за вислугу років є складовою обов`язкової частини заробітної плати державного службовця та згідно із ч.1 ст. 46 Закону № 889-VIII обумовлена досягненням особою певного стажу державної служби.
Розмір такої надбавки за приписами ч. 1 ст. 52 Закону № 889-VIII визначається на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Водночас, 01.01.2025 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 року № 4059-IX (далі - Закон № 4059-IX), у п. 11 розділу «Прикінцеві положення» якого законодавець визначив, що у 2025 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, з урахуванням класифікації посад, проведеної у 2024 році, крім державних органів, зазначених у пп. 16 та 17 цього розділу та ч. 7 ст. 50 Закону України «Про державну службу».
Згідно з п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-IX у 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з:
1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України;
2) варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до 3 розділу "Прикінцеві положення" Закону №4059-ІХ зупинено на 2025 рік дію ч. 1 ст. 52 Закону № 889-VIII в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад.
Так, судом встановлено, що спір у цій справі виник у зв`язку із установленням позивачці у 2025 році надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу.
При вирішенні цієї справи судом було зупинено провадження до набрання законної сили рішення Верховному Суді по зразковій справі № 240/7215/24, предметом якої було питання правомірності виплати у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років з урахуванням вимог п. 12 р. «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, який зупинив дію приписів Закону №889-VIII .
Згідно приписів ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
19.02.2026 за результатом апеляційного провадження, Велика Палата Верховного Суду скасувала рішення Верховного Суду від 30.05.2025 у зразковій справі № 240/7215/24, яким задоволено позов особи до Територіального управління Державної судової адміністрації, та ухвалила нове рішення, яким відмовила в задоволенні позовних вимог державного службовця.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2026 року вказала, що в контексті цієї зразкової адміністративної справи ознаками типових справ, визначених п. 21 ч. 1 ст. 4 КАС України, є такі:
- позивач - державний службовець місцевого загального суду, якому з 01.01.2024 встановлена надбавка за вислугу років на підставі абз. 2 п. 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX на рівні 2 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 % посадового окладу;
- відповідачі - місцевий загальний суд, наказом якого державному службовцю установлена надбавка за вислугу років з урахуванням правил, передбачених абзацом другим п. 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, та ТУ ДСА, відповідальне за забезпечення фінансування місцевого загального суду, у якому працює позивач;
- предмет спору - розмір надбавки за вислугу років на державній службі за 2024 рік;
- спір виник унаслідок обчислення розміру надбавки за вислугу років на державній службі на підставі приписів абз. 2 п. 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX;
- предмет позову - позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про: визнання протиправним і скасування наказу місцевого загального суду в частині встановлення на 2024 рік щомісячної надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу; зобов`язання ТУ ДСА нараховувати та виплачувати щомісячну надбавку за вислугу років у 2024 році відповідно до ст. 52 Закону № 889-VIII на рівні 3 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Дана справа №420/2650/25 відповідає всім ознакам типової справи, а тому при її вирішенні суд повинен враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, у цьому конкретному випадку, висновки, Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2026 у справі № 240/7215/24.
Згідно з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2026, нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, а саме, на рівні 2 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 % посадового окладу.
За наслідком дослідження питання стосовно того, які норми підлягають застосуванню під час визначення розміру надбавки за вислугу років на державній службі: законодавства про державну службу чи про державний бюджет, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки пізніше прийнятим Законом № 3460-ІХ визначено, що норми раніше прийнятого Закону № 889-VIII про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що є пряма норма Закону № 3460-ІХ, яка зупинила дію норми Закону № 889-VIII та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців. Тобто норми Закону №889-VIII щодо оплати праці державних службовців, які суперечать Закону про державний бюджет, не застосовуються, бо їхня дія зупинена на період чинності відповідних приписів Закону № 3460-ІХ.
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що визначення механізму обчислення надбавки за вислугу років та її граничного розміру з 01.01.2024 врегульоване винятково Законом №3460-ІХ, а ситуації, за якої одні й ті ж правовідносини по-різному впорядковуються окремими нормами права, не спостерігається.
Велика Палата Верховного Суду також наголошувала, що законодавець формує єдину систему законодавства у сфері публічних правовідносин, в якій презюмується конституційність кожного схваленого парламентом закону до моменту спростування цієї презумпції рішенням Конституційного Суду України
Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог п. 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX, який зупинив дію приписів Закону №889-VIII і неконституційним у встановленому законом порядку не визнавався, тому підлягав застосуванню розпорядником бюджетних коштів стосовно позивача.
Суд вважає, що вказані висновки є релевантними і до нарахування та виплати державним службовцям надбавки за вислугу років у 2025 році.
Враховуючи зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що нарахування та виплата у 2025 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися саме з урахуванням вимог п. 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX, суд вважає, що П`ятий апеляційний адміністративний суд, приймаючи оскаржуваний наказ від 07.01.2025 №1-ос/а, та встановлюючи на 2025 рік ОСОБА_1 , як державному службовцю, надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 30 % посадового окладу, діяв правомірно та обґрунтовано, а тому оскаржуваний наказ скасуванню не підлягає, відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог про його скасування.
При цьому, оскільки судом відмовлено у задоволенні основної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ПААС від 07.01.2025 №1-ос/а, похідні вимоги про зобов`язання ПААС здійснити перерахунок та виплату з 01.01.2025 року надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 відповідно до ст.52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50% посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум, задоволенню також не підлягають. 
Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.
Частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних в суді можливостей.
Конституційний Суд України у рішенні від 03.10.1997 року №4-зп зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. 
Отже, за наявності декількох норм, які по-різному регулюють спірне питання повинні застосовуватися положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.
Враховуючи, що ч.9 ст.18 КАС України, якою визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), прийнята пізніше ніж абз.1 ч.10 ст.243 КАС України, суд застосовує норму, яка прийнята пізніше.
Оскільки ухвалою суду при відкритті провадженні вирішено здійснити розгляд справи та її формування та зберігання в електронній формі суд викладає рішення в електронній формі.
Керуючись ст.2, 3, 6, 7, 9, 12, 13, 139, 241-246 КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до П`ятого апеляційного адміністративного суду (проспект Гагаріна, 19-21, м. Одеса, 65039, код ЄДРПОУ 42261436), Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 00020, код ЄДРПОУ 26255795) про визнання протиправним та скасування наказу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2025 №1-ос/а «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 »; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату з 01.01.2025 року надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 відповідно до ст.52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50% посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України. 
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.