Дата документу  Справа № 331/6898/25 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 331/6898/25 Головуючий в 1 інстанції Клименко Л.В. 
Провадження № 33/807/846/26 Доповідач у 2-й інстанції – Солодовніков Р.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року           м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Солодовніков Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Ускової Ірини Іллівни на постанову Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2026 року, -
в с т а н о в и в :
1. Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Цією постановою до ОСОБА_1 застосоване за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір.
За постановою суду, 20 листопада 2025 року о 00 годині 06 хвилин водій ОСОБА_1 поблизу буд. 67 по вул. Фортечній в м. Запоріжжі керував транспортним засобом Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, результат 1,71 проміле алкоголю в крові, тест № 30, з яким водій ОСОБА_1 не погодився. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР). Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом паркування без порушень ПДР, про повторність попереджений. 
2. Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник Ускова І.І. подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилалася на те, що:
-відеозаписи повністю спростовують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом;
-відсутній повний та безперервний відеозапис події та незаконність його знищення;
-працівниками поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу порушено інструкцію виробника вимірювальної техніки (температурний режим, ігнорування помилки, забруднення мундштука руками), що повністю нівелює юридичну силу результату тесту;
-відсутність документів, які підтверджують належні умови експлуатації та калібрування приладу, яким проводився огляд;
-відсутність повноважень у поліцейських на здійснення патрулювання та зупинки транспортного засобу поза межами визначеного територіального району.
3. Позиції учасників.
В судове засідання, призначене на 08.06.2026 о 09 год. 40 хв., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 та його захисник Ускова І.І. не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.
19.06.2026 захисник Ускова І.І. подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтувала тим, що цього дня вона приймає участь у іншому судовому засіданні у Вознесенівському районному суді міста Запоріжжя. Розгляд справи відкладено на 26.06.2026.
26.06.2026 захисник звернулась із заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у щорічній основній, заздалегідь запланованій, оплаченій відпустці та наполяганням клієнта на її особистій участі в судовому засіданні, оскільки вона детально обізнана з матеріалами справи.
Така заява захисника не може бути підставою для відкладення судового засідання, оскільки відпустка для самозайнятої особи не передбачена, а ні профільним законом про адвокатську діяльність, а ні трудовим законодавством.
Апеляційний суд звертає увагу, що плани на відпочинок є передбачуваною обставиною, про яку сторона захисту знає заздалегідь, і які не можуть вступати в протиріччя із вимогою закону про добросовісне користування процесуальними правами, зокрема, правом на відкладення судового розгляду на іншу дату. 
Принцип безперервності судового розгляду покладає на захисника обов`язок завчасно повідомляти суд про заплановану відпустку та організовувати її таким чином, щоб вона не перешкоджала виконанню завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення і розгляду справи у строки, визначені законом.
Натомість, захисником завчасно не було повідомлено апеляційний суд про заплановано відпустку.
Апеляційний суд також враховує процесуальну поведінку захисника під час розгляду справи судом першої інстанції. Так, у період з 26.11.2025 по 06.05.2026 судом було призначено дев`ять судових засідань, із яких шість відкладено за клопотаннями захисника з різних причин. Крім того, клопотання про витребування доказів захисник подала лише після спливу понад трьох місяців з моменту ознайомлення з матеріалами справи, що також вплинуло на тривалість судового розгляду.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
ЄСПЛ зауважує, що сторона, яка задіяна під час судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв розумності строку є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 21 листопада 1995 року у справі «Чірікоста і Віола проти Італії» («Ciricosta and Viola v. Italy", заява N 19753/92)).
Апеляційний суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні особи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
З огляду на наведене та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, а також ту обставину, що апеляційний розгляд справи вже було відкладено за клопотанням сторони захисту, і зважаючи на необхідність дотримання процесуальних строків розгляду справи, відмовляє у задоволенні клопотання захисника Ускової І.І. про відкладення розгляду справи, та вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Ускової І.І., які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
4. Мотиви апеляційного суду.
Перевіривши доводи апеляційної скарги і вивчивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване, законне рішення.
Дослідивши встановлені місцевим судом обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суддя першої інстанції у повному обсязі дотримався вищенаведених вимог КУпАП щодо порядку провадження в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим постановив законне та обґрунтоване судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 2.9а ПДР визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приписами пункту 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження медичного огляду.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема, даними:
-протоколу серії ЕПР1 № 518039 від 20.11.2025, відповідно до якого підтверджуються обставини, місце та час вчинення правопорушення. Підпис в протоколі ОСОБА_1 поставив тільки в графі про отримання тимчасового дозволу, від пояснень та отримання другого примірника протоколу відмовився; 
-роздруківки тесту на стан алкогольного сп`яніння № 30, проведеного 20.11.2025 о 00 годині 23 хвилини, відповідно до якої у ОСОБА_2 встановлено позитивний результат на стан алкогольного сп`яніння з показником 1,71 ‰ алкоголю в крові;
-акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлені ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився з використанням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, результат позитивний з показником 1,71 ‰ алкоголю в крові, тест № 30, з яким ОСОБА_1 не погодився;
-направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 на стан сп`яніння до КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР від 20.11.2025, з якого встановлено, що в результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної поліції, у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився з використанням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, результат позитивний, з яким ОСОБА_1 не погодився. Від проходження повного медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився;
-рапорту працівника поліції від 20.11.2025, відповідно до якого 20.11.2025 під час патрулювання був зупинений транспортний засіб Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням комендантської години, у якого в ході спілкування виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, результат 1,71 ‰ алкоголю, тест № 30, з яким водій ОСОБА_1 не погодився. Крім того, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки транспортного засобу. Подія фіксувалася на нагрудну камеру Motorola vb400 №474964, 474268; 
-відеозаписом з нагрудного відеорегістратора працівника патрульної поліції, на якому об`єктивно зафіксовано наявність у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння - порушення мови, а також проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, результат проведеного огляду – 1,71 ‰. З результатом огляду ОСОБА_1 не погодився, проходити огляд у закладі охорони здоров`я відмовився. Пропонував поліцейським вирішити питання. Також ОСОБА_1 ознайомлений із правами, передбаченими ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП. 
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.
Суддя першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про достатність наявних доказів для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Відеозапис події, який міститься в матеріалах справи, розпочинається з фрагменту, здійсненого за допомогою відео реєстратора, розміщеного на службовому транспортному засобі патрульної поліції, яким зафіксовано зупинку транспортного засобу о 00 год. 06 хв. 20.11.2025 під час руху та в період комендантської години. Наступними фрагментами відеозапису зафіксовано, що працівник поліції підходить до автомобіля, на якому ввімкнені задні фари, на місці водія перебуває ОСОБА_1 , інших осіб у транспортному засобі на момент зупинки не було. В ході спілкування з працівниками поліції водій не заперечував факт керування транспортним засобом.
Крім того, факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 також підтверджується рапортом працівника поліції від 20.11.2025. 
За таких обставин, наявною у матеріалах справи сукупністю доказів підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги про відсутність повного та безперервного відеозапису події, суддя апеляційної інстанції приходить до таких висновків.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені долучені до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколів про адміністративні правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Так, зафіксовані відеозаписами бодікамер поліцейських обставини, безумовно стосуються вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Вищевказані відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагало від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.
Щодо зауважень сторони захисту про порушення інструкції виробника вимірювальної техніки під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, які нівелюють юридичну силу результату, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.
Так, узагальнені доводи захисника Ускової І.І. фактично зводяться до того, що працівниками патрульної поліції не дотримано процедури здійснення огляду на стан алкогольного сп`яніння внаслідок використання технічно несправного приладу AlcotestDrager 7510, що проявилось у наявності помилки чистоти трубочки та відсутності інформації про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Натомість, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 518039 від 20.11.2025 ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог п. 2.5 ПДР, а саме відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським. У разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок №1103), визначено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Перелік ознак за наявності яких працівник поліції має право звернутися до особи із відповідною пропозицією щодо необхідності проходження огляду на виявлення стану сп`яніння, наведений в п.п. 3, 4 розділу 1 Інструкції № 1452/735.
В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння зазначено, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Зазначені ознаки водієм не спростовувалися та обставини за якими їх було виявлено поліцейським підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи.
Тому працівник поліції діяв відповідно до ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 та Порядку №1103, запропонувавши ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, однак після огляду поліцейським, водій не погодився із позитивним результатом тестування.
Відповідно до п.п.6,8 Порядку №1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, під час оформлення відмови водія від огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, і тільки в разі неможливості застосування таких засобів залучаються свідки. Метою застосування таких засобів є фіксація події і підтвердження обставин вчинення правопорушення у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я.
Під час оформлення відмови водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським застосовані технічні засоби відеозапису, матеріали таких додано до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Системний аналіз зазначених нормативних актів вказує, що проведення огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу є факультативною стадією такого огляду, і відмова водія від нього не є адміністративним правопорушенням (п.п.5-6 Порядку №1103). Тому, якщо особа, яка керує транспортним засобом вважає результати огляду на стан сп`яніння, який проводитиметься поліцейським, заздалегідь неправильними або відмовилась від нього, вона має право бути одразу направленими до закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду.
Предметом доказування у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є наявність такої відмови, і при цьому огляд на стан сп`яніння не проводиться. У даному випадку це стосується відмови від проведення огляду в закладі охорони здоров`я (обов`язковий огляд) – на це прямо вказує п.8 Порядку №1103.
Таким чином, за наявності ознак сп`яніння відмова особи, яка керувала транспортним засобом від проходження у встановлений законом порядку медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, встановлений ст.130 КУпАП, при цьому водій відмовляється від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або не погоджується з його результатами (факультативний огляд), та відмовляється від медичного огляду в закладі охорони здоров`я (обов`язковий огляд).
Слід зазначити, що відмова від участі в огляді на виявлення стану сп`яніння означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання особи виконати обов`язок із проходження огляду на стан сп`яніння.
На підставі досліджених доказів, зокрема відеозаписів, долучених до матеріалів справи, під час розгляду справи безперечно встановлено, що водій ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу відкрито відмовився від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я. Таким чином, поліцейськими зафіксовано відмову водія від проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння та складено протокол. 
З огляду на викладене, заперечення сторони захисту щодо встановлених результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, які зафіксовані за допомогою технічного приладу, не спростовують факт відмови ОСОБА_3 від проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, оскільки його незгода з результатом та відмова від проходження також ж огляду у медичному закладі у своїй сукупності утворює окремий склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наведені апелянтом доводи щодо відсутності у працівників поліції повноважень на здійснення патрулювання та зупинку транспортного засобу поза межами визначеної території обслуговування є необґрунтованими. Працівники поліції здійснюють свої повноваження відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», який покладає на них обов`язок забезпечувати безпеку дорожнього руху, виявляти та припиняти правопорушення незалежно від адміністративно-територіальних меж у випадках, передбачених законом. Самі по собі наведені апелянтом обставини не свідчать про незаконність дій поліцейських, не впливають на допустимість зібраних доказів, не спростовують встановлених судом фактичних обставин та не виключають винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга не містить посилань на нові фактичні обставини чи докази, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції.
У підсумку, за встановлених у справі фактичних обставин суддя першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Суд першої інстанції не допустив порушень вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, які могли б бути підставою для зміни або скасування правильного по суті рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Натомість зібраними у справі доказами у повному обсязі підтверджується наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Призначене судом адміністративне стягнення є законним, обґрунтованим, відповідає характеру вчиненого правопорушення та накладене в межах санкції, встановленої законом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката Ускової Ірини Іллівни залишити без задоволення.
Постанову Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду Р.С. Солодовніков