Справа № 686/34299/25
Провадження № 2/686/2102/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне
24 червня 2026 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі: 
головуючої – судді Чевилюк З.А.,
з участю секретаря судового засідання - Томашівської А.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницький цивільну справу №686/34299/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
05.09.2019 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Хмельницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 32.
Подружжя має спільного сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05 вересня 2019 року, виданим на підставі відповідного актового запису № 79 від 05 вересня 2019 року, складеного Хмельницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.
Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, в тому числі щодо виховання сина. Тому шлюбні відносини були фактично припинені.
У зв`язку з цим у червні 2022 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2022 року у справі № 686/12433/22 шлюб було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 28.10.2022 року.
07 вересня 2024 року ОСОБА_5 вийшла заміж за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_7 .
Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07 вересня 2024 року, актовий запис № 1585.
Відповідач – батько ОСОБА_8 , не допомагає позивачці в утриманні їхнього спільного сина та не бере участі в його вихованні.
Малолітній син ОСОБА_8 з липня 2023 року фактично проживає (без реєстрації місця проживання) разом з матір`ю та її чоловіком ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на їхньому утриманні, що підтверджується актом про фактичне проживання від 12 червня 2025 року, складеним та підписаним сусідами .Усі побутові витрати, витрати на продукти, одяг, усе інше необхідне для навчання та розвитку дитини забезпечуються ОСОБА_1 , без участі відповідача.
Власних коштів позивача було недостатньо для забезпечення в повній мірі потреб дитини. Матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4 його батько – ОСОБА_2 не надавав. Про його точне місце перебування ОСОБА_1 невідомо.
Враховуючи зазначені вище обставини, позивач була змушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. 05 вересня 2023 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, розглянувши заяву ОСОБА_5 , видав судовий наказ у справі № 686/21853/23, яким передбачено стягнення з ОСОБА_2 аліментів народження у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18.08.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ був виданий стягувачу 07 вересня 2023 року. Після чого, 15 вересня 2023 року старшим державним виконавцем Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стаднік Христиною
Іванівною було розглянуто заяву про примусове виконання та відкрито виконавчепровадження за № 72790212, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 72790212 від 15.09.2023. У відповідача наявна значна заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина. Станом на 27 березня 2025 року загальна сума його боргу зі сплати аліментів становила 51 456,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 22730/3 від 27.03.2025, проведеним головним державним виконавцем Стаднік Х.І. 
З 2022 року відповідач фактично припинив спілкування з позивачкою та їх спільним сином, його не хвилюють потреби та життя сина, не цікавлять розвиток та досягнення дитини, а також процес його навчання. Таким чином, позивач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, зокрема він не займається вихованням сина, його здоров`ям, фізичним та духовним розвитком, морально та матеріально не підтримує дитину, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від обов`язків стосовно виховання дитини. Відповідач не підтримує з сином будь-яких зв`язків, участі у вихованні сина не приймає, що явно суперечить інтересам дитини.
Крім того, ОСОБА_2 не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти.
Отже, створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної, трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Зокрема, питаннями лікування, забезпечення надання медичної допомоги сину теж займається виключно позивач. Це підтверджує декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-1076-6А10 від 17.12.2024, оригінал якої знаходиться у позивача.
ОСОБА_9 навчається у Хмельницькому закладі дошкільної освіти № 35 «Чебурашка» Хмельницької міської ради Хмельницької області. Мати ОСОБА_4 завжди цікавилась успіхами та справами сина, була присутня на батьківських зборах та заходах закладу (святах, майстер-класах, конкурсах), постійно підтримує контакт з вихователями. Батько ОСОБА_8 – ОСОБА_2 , не відвідував жодного разу ХЗДО № 35 «Чебурашка», контакту з вихователями не мав. Вказане підтверджується листом № 01-27/79 від 02.06.2025 року, наданим директором ХЗДО № 35 «Чебурашка».
В зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків позивач ОСОБА_1 була змушена звернутися до Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області із заявою від 19.08.2025 р., в якій вона просила притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП - ухилення батька від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, то наявні законні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_4 , у звязку із чим позивач звернулась до суду з даним позовом.
Позивач та його представник до суду не з`явилися. Подали заяву про розгляд справи за відсутності. Орган опіки та піклування просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності, вважають позбавлення батьківським прав таким, що відповідатиме інтересам дитини, про що надали суду відповідний висновок. Відповідач повідомлений про час та дату судового засідання в установленому порядку, проте не забезпечив своєї явки чи явки представника, що є підставою за відсутності заперечень зі сторони позивача заочно розглянути справу та винести заочне рішення. Наслідки заочного розгляду роз`яснені та зрозумілі.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню.
05.09.2019 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Хмельницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 32, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2022 року у справі № 686/12433/22.
У сторін є спільний син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05 вересня 2019 року.
07 вересня 2024 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07 вересня 2024 року, актовий запис № 1585. У зв`язку із одруженням позивачка ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_7 .
Відповідач – батько ОСОБА_8 , не допомагає позивачці в утриманні їх спільного сина та не бере участі в його вихованні.
Малолітній син ОСОБА_8 з липня 2023 року фактично проживає (без реєстрації місця проживання) разом з матір`ю та її чоловіком ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на їхньому утриманні, що підтверджується актом про фактичне проживання від 12 червня 2025 року, складеним та підписаним сусідами .Усі побутові витрати, витрати на продукти, одяг, усе інше необхідне для навчання та розвитку дитини забезпечуються ОСОБА_1 , без будь-якої участі відповідача.
Власних коштів позивача було недостатньо для забезпечення в повній мірі потреб дитини. Матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4 його батько – ОСОБА_2 не надавав. Про його точне місце перебування ОСОБА_1 невідомо.
05 вересня 2023 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, видав судовий наказ у справі № 686/21853/23, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів народження у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18.08.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ був виданий стягувачу 07 вересня 2023 року. Після чого, 15 вересня 2023 року старшим державним виконавцем Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стаднік Христиною Іванівною було розглянуто заяву про примусове виконання та відкрито виконавче провадження за № 72790212, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 72790212 від 15.09.2023.
У відповідача наявна значна заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина. Станом на 27 березня 2025 року загальна сума його боргу зі сплати аліментів становила 51 456,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 22730/3 від 27.03.2025, проведеним головним державним виконавцем Стаднік Х.І. 
З 2022 року відповідач фактично припинив спілкування з позивачкою та їх спільним сином, його не хвилюють потреби та життя сина, не цікавлять розвиток та досягнення дитини, а також процес його навчання. Таким чином, позивач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, зокрема він не займається вихованням сина, його здоров`ям, фізичним та духовним розвитком, морально та матеріально не підтримує дитину, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від обов`язків стосовно виховання дитини. Відповідач не підтримує з сином зв`язків, участі у вихованні сина не приймає, що суперечить інтересам дитини.
Крім того, ОСОБА_2 жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти.
Отже, створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної, трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні матері.
Вказані факти та обставини підтверджені в тому числі і висновком органу опіки та піклування, який підтвердив доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. 
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. 
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). 
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). 
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). 
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ятадесята статті 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. 
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. 
Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною. 
Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Затягування розгляду справи негативно впливає на дітей та їхній розвиток. Неефективне та, зокрема, запізніле провадження у справах щодо дітей може призвести до порушення позитивних зобов`язань за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «М і М проти Хорватії» від 03 вересня 2015 року, заява № 10161/13, § 179, 182).
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.(ст.263 ЦПК).
Таким чином, свідоме, тривале ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітньої дитини, інфантильна, пасивна поведінка, відсутність спроб налагодження зв`язку з дитиною, думка дитини, яка підтверджує відсутність психоемоційного зв`язку між батьком та сином, адаптованість дитини до відносин в сім`ї без батька є достатніми підставами для позбавлення батьківських прав відповідача. 
Оскільки аргументи викладені позивачем на обґрунтування заявленого позову не спростовані в суді та не підтверджено дотримання найкращих інтересів дитини без позбавлення батьківських прав при наявності пасивної поведінки відповідача та реального нехтування обов`язками батька, зважаючи на висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. 
А тому, керуючись ст. ст. 19, 81, 82,141, 263,353 ЦПК України , ст. ст.ст.164-166 СК України, суд ,
ВИРІШИВ:
Позов задоволити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) батьківських прав щодо його сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги. Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача поданої протягом тридцяти днів з дати проголошення до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.
Повний текст рішення виготовлено 29 червня 2026 року.
Суддя Чевилюк З.А.